Справа № 580/6020/22
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року справа № 580/6020/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Паламаря П.Г.,

за участю: секретаря Трегулова Б.Л.,

представника позивача - Шаповалова А.М.(за ордером),

представників відповідача Літинського Т.О., Рисюк Т.А. (за посадою),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, у залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Шаповалов А.М. в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (20300, м. Умань, вул. Грушевського, 12), Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (18008, м. Черкаси, вул. Хоменка, 19)в якому просить:

-визнати бездіяльність уповноважених осіб Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що полягає у нездійсненні розгляду рапорту від 25.10.2022 року про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 , з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, у зв`язку з наявністю дружини з інвалідністю II групи, - протиправною та зобов`язати розглянути такий рапорт;

-зобов`язати уповноважених осіб Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 , з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, у зв`язку з наявністю дружини з інвалідністю II групи;

-визнати протиправним та скасувати наказ начальника Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 01.09.2022 року № 280 та № 281 про позбавлення сержанта ОСОБА_1 , додаткової винагороди на час дії військового стану та премій за серпень 2022 року та наказу від 02.09.2022 року №285 про позбавлення додаткової винагороди на час дії військового стану та премії за липень 2022 року;

-зобов`язати уповноважених осіб Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки видати наказ про виплату додаткової винагороди на час дій військового стану та премій за липень та серпень 2022 року сержанту ОСОБА_1 .

-стягнути з Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, грошове забезпечення, а саме премії за липень та серпень 2022 року та додаткову винагороду на час дії воєнного стану;

-стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати, що складаються з витрат по сплаті судового збору, а також з витрат на професійну правову допомогу у розмірі 20000 грн. 00 коп.

02.01.2023 адміністративну справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

23.05.2023 поновлено провадження у справі зупиненого на підставі ухвали від 27.02.2023.

23.05.2023 продовжено строк проведення підготовчого провадження.

23.05.2023 закрито підготовче провадження та перейдено до розгляду справи по суті.

18.09.2023 поновлено провадження у справі зупиненого на підставі ухвали від 12.06.2023.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України призваним на військову службу під час загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію». Зазначає, що 25.10.2022 подано до ІНФОРМАЦІЯ_1 та до 4 - го відділу Уманського РТЦК та СП рапорти про звільнення від мобілізації та військової служби, відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з тим, що його дружина, ОСОБА_2 , належить до числа осіб з інвалідністю ІІ групи, однак останні розглянуті не були. Також представник вказав, що позивачу безпідставно невиплачено додаткове грошове забезпечення згідно з наказами Уманського районного ТЦК та СП від 01.09.2022 року № 280, № 281 та наказом від 02.09.2022 року № 285 в наслідок відсутності на службі без поважних причин. Вважаючи таку бездіяльність і дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Черкаський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у його задоволенні. Вказував, що позивач з часу самовільного залишення служби 29.07.2022 та 05.10.2022 і по даний час у встановленому порядку не звертався (п. 233 Положення №1153/2008) із рапортом про звільнення зі служби. Наголошено, що в наслідок самовільного полишення служби внесені відомості до ЄРДР №0000107 від 04.11.2022 року. Щодо виплати додаткової винагороди то вказано, що з часу полишення частини та акту службового розслідування, враховуючи наявність дисциплінарного правопорушення вчиненого сержантом ОСОБА_3 , оголошено сувору догану і позбавлено премії та додаткової винагороди законно і справедливо.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Уманським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки подано до суду аналогічний відзив на позов, в якому просив відмовити у його задоволенні. Вказано, що оскільки позивач самовільно покинув місце служби, то згідно ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупинилася, а відповідно і не може бути звільнений зі служби.

В судовому засіданні представники відповідача щодо позовних вимог заперечували повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 у відповідності до копії військового квитка серії НОМЕР_1 з 24.02.2022 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації, а з 01.07.2022 у 4 відділі Уманського РТЦК та СП.

Згідно запису командира частини НОМЕР_2 на ст. 27 військового квитка серії НОМЕР_1 «службові відмітки» відмовився захищати Батьківщину.

29.07.2022 наказом №137 Уманського РТЦК та СП ОСОБА_1 з 29.07.2022 призупинено військову службу та звільнено з посади і вважати таким, що не виконує обов`язки військової служби з припиненням виплати грошового забезпечення за час самовільного полишення служби.

08.08.2022 начальником Уманського РТЦК та СП затверджено результати службового розслідування за фактом не прибуття 29.07.2022 у розташування ІНФОРМАЦІЯ_1 сержанта ОСОБА_1 оформлене актом та оголошено догану.

08.08.2022 наказом №257 Уманського РТЦК та СП «Про результати службового розслідування» завершено службове розслідування та оголошено ОСОБА_1 догану. В наслідок полишення частини без поважних причин в умовах воєнного стану, позбавлено премій та додаткової винагороди на поточний місяць.

08.08.2022 наказом №257/1 Уманського РТЦК та СП «Про результати службового розслідування» внесено зміни до наказу №257 від 08.08.2022 оголошено ОСОБА_1 сувору догану.

01.09.2022 наказом №280 Уманського РТЦК та СП «Про виплату додаткової винагород», встановлено виплату винагороди за виключенням ОСОБА_1 самовільне залишення частини.

01.09.2022 наказом №281 Уманського РТЦК та СП «Про преміювання за серпень 2022 року», встановлено відсотковий розмір премії до розміру посадового окладу за виключенням ОСОБА_1 самовільне залишення частини.

02.09.2022 наказом №285 Уманського РТЦК та СП внесено зміни до наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.08.2022 №251, яким позбавлено ОСОБА_1 премії за липень 2022 року самовільне залишення частини.

15.10.2022 начальником Уманського РТЦК та СП затверджено результати службового розслідування за фактом не прибуття 05.10.2022 у розташування ІНФОРМАЦІЯ_1 сержанта ОСОБА_1 оформлене актом з припиненням виплати грошового забезпечення та вважати таким, що не виконує обов`язків військової служби.

15.10.2022 наказом №332 Уманського РТЦК та СП «Про результати службового розслідування» завершено службове розслідування щодо ОСОБА_1 припинено виплату грошового забезпечення та передано матеріали службового розслідування для вирішення питання кримінального провадження, в наслідок полишення частини без поважних причин в умовах воєнного стану.

25.10.2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» подав рапорт до 4-го відділу Уманського РТЦК та СП, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його зі служби згідно пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-ХІІ у зв`язку з необхідністю догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю II групи.

До рапорту додано:

-нотаріально завірена копія військового квитка;

-нотаріально завірена копія паспорту та РНОКПП;

-нотаріально завірена копія паспорту та РНОКПП дружини;

-нотаріально завірена копія свідоцтва про шлюб;

-нотаріально завірена копія довідки до акту огляду МСЕК;

-нотаріально завірена копія виписного епікризу;

-нотаріально завірена копія програми реабілітації;

-оригінал акту обстеження матеріально-побутових умов.

25.10.2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» подав аналогічний рапорт до Уманського РТЦК та СП, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його зі служби згідно пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-ХІІ у зв`язку з необхідністю догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю II групи.

02.11.2022 року листом повідомлено ОСОБА_1 , що поданий рапорт до ІНФОРМАЦІЯ_1 переданий на розгляд ІНФОРМАЦІЯ_2 і необхідність позивача особисто прибути за місцем служби, повідомити причини самовільного залишення частини для розгляду рапорту.

04.11.2022 в наслідок самовільного полишення служби ОСОБА_1 внесені відомості до ЄРДР №0000107.

09.11.2022 року Уманським РТЦК та СП листом за вих. №3/1042 повідомлено ОСОБА_1 щодо розгляду аналогічного рапорту та необхідність для його розгляду позивачеві з`явитися на службу, оскільки позивач є таким, що самовільно залишив місця служби у зв`язку з чим військова служба призупинена.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, представник позивача звернувся до суду.

Судом також встановлено, що згідно рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 у справі №580/4007/22, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволені позову щодо скасування рішення Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, оформлене у вигляді довідки ВЛК від 29.08.2022 №215 про придатність до військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли, суд виходить з наступного.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).

Згідно із статтею 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Статтею 26 Закону №2232-XII, визначено підстави для звільнення з військової служби.

Так, підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Як слідує з обставин справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав засобами поштового зв`язку рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з інвалідністю ІІ групи.

Між тим, частиною 2 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Аналогічні норми встановлені Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджені Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.

Так пунктом 122, 144-1 Положення №1153/2008 визначено, що усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Як встановлено судом, 29.07.2022, а потім 05.10.2022 ОСОБА_1 самовільно покинув місце служби, що вбачається з наказів ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також матеріалів службового розслідування оформлених актом від 08.08.2022 та 15.10.2022 в наслідок чого останньому призупинено військову службу та звільнено з посади і вважати таким, що не виконує обов`язки військової служби з припиненням виплати грошового забезпечення.

При цьому, за фактом самовільного залишення місця служби 05.10.2022 - 04.11.2022 внесені відомості до ЄРДР №0000107.

Суд не заперечує те, що особа, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю ІІ групи відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» має право на звільнення з військової служби, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

В той же час, досліджені судом докази вказують на призупинення у ОСОБА_1 з 04.11.2022 військової служби відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з огляду на внесеня відомостей до ЄРДР та винесення наказу 15.10.2022 №332 Уманським РТЦК та СП, а тому вимоги щодо звільнення військовослужбовця задоволенню не підлягають.

Що ж стосується бездіяльності Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка полягає у нездійсненні розгляду рапорту від 25.10.2022 року про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 , з військової служби та зобов`язати розглянути такий рапорт то суд вказує на таке.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд відмічає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 Положення №1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Тобто, право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт.

З системного аналізу вказаних норм права слідує, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

При цьому, що в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 7 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири. У разі розташування в одному приміщенні кількох підрозділів, командири яких не мають спільного безпосереднього начальника, керівництво внутрішньою службою наказом командира військової частини покладається на командира одного з цих підрозділів. Безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу, а в роті - головний сержант роти.

Пунктом 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.

Командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення (п. 125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Згідно з п.119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).

Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля) (п.111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до п. 101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону (корабля).

Згідно з п. 66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки. Командир бригади є прямим начальником усього особового складу полку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем розглянутий рапорт позивача від 25.10.2022 року, за результатом розгляду якого позивачу відмовлено у його задоволенні листами від 02.11.2022 та 09.11.2022 року.

Суд зазначає, що відповідачем обраний вірний порядок розгляду рапорта ОСОБА_1 від 25.10.2022, оскільки в матеріалах справи відсутні докази надходження вказаного рапорту на адресу безпосереднього командира відповідача, в наслідок самовільного залишення місця служби.

За таких обставин суд констатує про відсутність бездіяльності відповідача при розгляді рапорта «заяви» позивача про звільнення від служби в наслідок порушення порядку його подання.

Окрім того, представник позивача у вимогах просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 01.09.2022 року № 280 та № 281 про позбавлення сержанта ОСОБА_1 , додаткової винагороди на час дії військового стану та премій за серпень 2022 року та наказу від 02.09.2022 року №285 про позбавлення додаткової винагороди на час дії військового стану та премії за липень 2022 року.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст.2 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно зі статтею 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: - посадовий оклад, оклад за військовим званням; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); - одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до п.п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 р. "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 р. (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 р. прийнята постанова № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

25.03.2022 Міністром оборони України було прийнято рішення №248/1298 з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, пунктом 10 якого встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн або 30 000,00 грн не включаються, зокрема, ті військовослужбовці, які самовільно залишили військову частину, місця служби або дезертували з дня залишення військової частини, місця служби (дезертирства), оголошеного наказом командира.

Крім того, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди на виконання Постанови №168 Міністром оборони України надано доручення від 23.06.2022 №912/з/29, згідно з пунктом 9.8 якого до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного з залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Суд зазначає, що прийняття Міністром оборони України рішення від 25.03.2022 №248/1298 та окремого доручення від 23.06.2022 №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку №260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішенні питання про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

За змістом відповідних рішень Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та від 23.06.2022 №912/з/29 та пунктів 1, 5 розділу XVI Порядку №260 простежується аналогія закону, яка полягає в тому, що виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи 29.07.2022 наказом №137 Уманського РТЦК та СП ОСОБА_1 з 29.07.2022 та наказом від 15.10.2022 №332 Уманського РТЦК та СП з 05.10.2022 призупинено військову службу та звільнено з посади і вважати таким, що не виконує обов`язки військової служби з припиненням виплати грошового забезпечення за час самовільного полишення служби.

Також, 08.08.2022 начальником Уманського РТЦК та СП затверджено результати службового розслідування з оголошенням суворої догани за фактом не прибуття 29.07.2022 у розташування Уманського РТЦК та СП сержанта ОСОБА_1 оформлене актом.

Отже, оскільки позивач 29.07.2022 перебував за межами території місця служби та не виконував обов`язки служби в умовах особливого періоду, згідно спірних наказів від 01.09.2022 №280, 281 та від 02.09.2022 №285 Уманського РТЦК та СП повинне врахувати дане порушення військової дисципліни при преміюванні з липня 2022 року.

Аналіз вказаних обставин в сукупності свідчить, що не виплата позивачу додаткової винагороди та премії обумовлена застосуванням відповідачем до позивача положень пункту 9.10 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, а тому суд приходить до висновку, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо не видачі наказу про виплату додаткової винагороди та премії відповідно до Постанови №168.

Окрім цього, суд відхиляє посилання представника позивача про перебування у медичному закладі, як на підставу правомірності залишення військової служби, оскільки позивач залишив місце служби самовільно.

Оцінка наказу щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення - суворої догани, судом не надається по суті, оскільки така оцінка має значення безпосередньо для перевірки обставин дисциплінарного стягнення.

Водночас, суд враховує, що сутність військової дисципліни - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст. 2 Дисциплінарного статуту).

Згідно зі статтею 26-1 Дисциплінарного статуту військовослужбовець, що має дисциплінарні стягнення, заохочується шляхом дострокового зняття раніше накладеного дисциплінарного стягнення в порядку його черговості. Право знімати дисциплінарні стягнення належить тому командирові, який їх накладав, та його прямим начальникам. Одночасно військовослужбовцю може бути знято лише одне дисциплінарне стягнення.

Протягом строку дії дисциплінарних стягнень до військовослужбовця не можуть застосовуватися заохочення, крім дострокового зняття раніше накладеного дисциплінарного стягнення.

Строк дії дисциплінарних стягнень з дня їх оголошення військовослужбовцю становить: зауваження - один місяць; догана - два місяці; сувора догана - три місяці; позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег - до дня відбуття військовослужбовцем строкової військової служби та курсантом вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти; попередження про неповну службову відповідність - шість місяців; пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу), пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу) - один рік.

Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 242-245, 255, 295, 370, 378 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволення адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя Петро ПАЛАМАР

Повний текст рішення виготовлено 01.11.2023