Справа № 500/2435/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/2435/23 пров. № А/857/15818/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Запотічного І.І., Кузьмича С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі №500/2435/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення (головуючий суддя першої інстанції Дерех Н.В., час ухвалення за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, місце ухвалення м. Тернопіль, дата складання повного тексту 27.07.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Білецької сільської ради (надалі, відповідач), в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Білецької сільської ради від 30 березня 2023 року № 3372.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 30 березня 2023 року Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області було прийнято рішення № 3372, яким було вирішено надати дозвіл для здійснення передпроектних робіт та виготовлення детального плану території на об`єкт «Нове будівництво загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів імені Соломії Крушельницької із використанням незавершеного будівництвом об`єкта по АДРЕСА_1 та доручити сільському голові ОСОБА_2 укласти договір з проектною організацією для здійснення передпроектних робіт та виготовлення детального плану території на об`єкт. Не погоджуючись з вказаним рішення Більцької сільської ради ОСОБА_1 , як депутат Білецької сільської ради, вважає, що рішення № 3372 від 30 березня 2023 року прийняте з порушенням Регламенту Білецької сільської ради та вимог закону, що і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга в якій зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Зокрема апелянт вказує на те, що відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , як депутат Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області не наділена правом здійснювати представництво інтересів територіальної громади в судах. Нормами чинного законодавства для депутата встановлений особливий спосіб впливу як на прийняття рішення органом місцевого самоврядування, так і на життя мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Судом першої інстанції зазначається, що саме відповідні ради, а не окремі депутати, згідно із статтею 10 Закону № 280/97-ВР є такими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом № 280/97-ВР та іншими законами, а отже і наділені в силу закону на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.

Такі твердження суду першої інстанції, на думку позивача, є необґрунтованими та такими, що не відповідають реальним обставинам справи та доказам наявним в матеріалах справи.

З даним позов ОСОБА_1 зверталась саме як житель відповідної територіальної громади, а відтак не зрозуміло чому судом першої інстанції зазначається, що позивачка звернулась до суду саме, як депутат Білецької сільської ради.

Щодо обставин порушення регламенту Білецької сільської ради при прийнятті спірного рішення, позивачка зазначає з обставин, свідком яких вона була приймаючи безпосередню участь в засіданні Білецької сільської ради саме, як депутат Білецької сільської ради, чим підтвердила свої повноваження про участь в засіданні сесії Білецької сільської ради посвідчення № 11/20 депутата Білецької сільської ради, а не як саме позивача в даній справі.

З урахуванням ст. 21, 55 Конституції України, будучу депутатом сільської ради, вказує, що жодна норма Закону не скасовує його ( депутата ) право, залишатися жителем територіальної громади, а відтак не забороняє звернутись до суду як звичайний громадянин, який жителем даної територіальної громади.

Особа вибирає найбільш ефективний спосіб. У даному випадку тільки суд може скасувати рішення Білецької сільської ради, яке прийняте з грубим порушенням регламенту Білецької сільської ради.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_3 є депутатом Білецької сільської ради (виборчий округ №4), що підтверджується посвідченням №11/20 та про що наголошено самою позивачкою у позовній заяві.

30.03.2023 Білецькою сільською радою прийнято рішення №3372 від 30.03.2023 «Про надання дозволу для здійснення передпроектних робіт та виготовлення детального плану території на об`єкт «Нове будівництво загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів імені Соломії Крушельницької із використанням незавершеного будівництва об`єкта по вул. Молодіжна село Біла, Тернопільського району Тернопільської області».

У преамбулі до вказаного рішення зазначено, що таке рішення прийнято відповідно до ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 8, 16, 19 «Про регулювання містобудівної діяльності», та на виконання програми «Соціально-економічного розвитку Білецької сільської територіальної громади на 2022-2024 роки».

Як слідує із Протоколу поіменного голосування чергової сесії Білецької сільської ради УІІІ скликання 30.03.2023, ОСОБА_1 як депутат Білецької сільської ради головувала «проти» оскаржуваного у даній справі рішення.

Не погоджуючись з рішенням Білецької сільської ради від 30.03.2023 за №3372, позивач, як депутат Білецької сільської ради, звернулася з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що позивач жодними належними та допустимими доказами не довів перед судом ту обставину, що він є особою щодо якого застосовано оскаржуване рішення, та таке відповідно порушує саме права, обов`язки та інтереси позивача. Крім того, позивач як депутат Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області не наділена правом здійснювати представництво інтересів територіальної громади в судах.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР).

Місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України ( ст. 2 Закону №280/97-ВР).

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 25 Закону №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Частинами 1, 3 ст. 52 Закону №280/97-ВР визначено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою (у тому числі з метою забезпечення надання адміністративних послуг у строк, визначений законом) в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини 1-2 статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 10 ст. 59 Закону № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради визначає Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 №93-IV (далі - Закон №93-IV).

Депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України ( 2 Закону №93-IV).

Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 11 Закону №93-IV у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право: 1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня; 2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу; 3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення; 4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою; 5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов`язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.

При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право: 1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання; 2) на невідкладний прийом; 3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.

Депутат місцевої ради є відповідальним перед виборцями свого виборчого округу і їм підзвітним. У своїй роботі у виборчому окрузі взаємодіє з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами самоорганізації населення, трудовими колективами, об`єднаннями громадян.

Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності ( ст. 15 Закону №93-IV).

У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об`єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

У разі невжиття відповідних заходів посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та керівники правоохоронних і контролюючих органів, до яких звернувся депутат місцевої ради, несуть адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Предметом даного позову є рішення Білецької сільської ради №3372 від 30.03.2023 «Про надання дозволу для здійснення передпроектних робіт та виготовлення детального плану території на об`єкт «Нове будівництво загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів імені Соломії Крушельницької із використанням незавершеного будівництва об`єкта по вул. Молодіжна село Біла, Тернопільського району Тернопільської області».

Вказане рішення оскаржила позивач ОСОБА_1 , яка є депутатом виборчого округу №4 Білецької сільської ради.

У апеляційній скарзі позивач вказує на те, що вона оскаржила вказане рішення не як депутат Білецької сільської ради, а як житель відповідної територіальної громади.

З цього приводу колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Суд першої інстанції вірно застосував постанову Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №803/413/18, у якій сформульовано правову позицію: «…правовий статус депутата місцевої ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого органу та рівноправного члена місцевої ради, а також гарантії депутатської діяльності визначені та встановлені Конституцією України, Законом України від 21.05.1997 №280-97/ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України від 11.07.2002 № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад».

Тобто, відповідно до зазначених положень законів депутат місцевої ради має право реалізувати свої права щодо внесення пропозицій для розгляду їх радою та її органами, пропозицій і зауважень до порядку денного засідань ради та її органів, порядку розгляду обговорюваних питань та їх суті, на розгляд ради та її органів пропозицій з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що депутат місцевої ради має право реалізувати свої права щодо внесення пропозицій для розгляду їх радою та її органами, пропозицій і зауважень до порядку денного засідань ради та її органів, порядку розгляду обговорюваних питань та їх суті, на розгляд ради та її органів пропозицій з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю.

Саме у такий спосіб депутат місцевої ради реалізує своє право на участь у діяльності ради та у прийнятті радою відповідних рішень.

Отже, депутат ради законодавчо не наділений правом здійснювати представництво інтересів територіальної громади в судах.

Нормами чинного законодавства для депутата встановлений особливий спосіб впливу як на прийняття рішень органом місцевого самоврядування, так і на життя мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Тобто, саме відповідні ради, а не окремі депутати, згідно із статтею 10 Закону №280/97-ВР є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їхнього імені та в їхніх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом №280/97-ВР та іншими законами, а отже, й наділені в силу закону на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.

Право захищати інтереси територіальної громади (або її окремих представників) у суді може бути реалізоване шляхом представництва. Водночас депутат місцевої ради не уповноважений представляти в судах інтереси такої ради або інтереси утворених нею комісій, або інтереси виборців інакше, ніж поза відносинами представництва.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо способу реалізації депутатом права на участі ради та у прийнятті радою відповідних рішень є вірним.

Щодо доводів апелянта про те, що вона звернулась до суду як житель територіальної громади, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та вказує на наступне.

Відповідно до поданої позивачем позовної заяви, зокрема абзацу другого сторінки першої слідує, що «не погоджуючись із вказаним рішенням Білецької сільської ради ОСОБА_1 , як депутат Білецької сільської ради, вважає, що рішення № 3372 від 20.02.2023 р. прийняте з порушенням Регламенту Білецької сільської ради та вимог закону та просить суд скасувати вказане рішення з огляду на наступне».

До позову долучено посвідчення №1 1/20 депутата Білецької сільської ради на ім`я ОСОБА_1 .

Крім цього суд першої інстанції вірно вказав, що для того, щоб особі було надано судовий захист, суд установлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-владних правовідносинах, що виникли між ним і позивачем.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 по справі 522/3665/17 (провадження К/9901/38991/18) констатував, що з огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Також, Верховний Суд встановив, що в контексті завдань адміністративного судочинства (статті 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду.

Позивач жодними належними та допустимими доказами не довів перед судом ту обставину, що він є особою щодо якого застосовано оскаржуване рішення, та таке відповідно порушує саме права, обов`язки та інтереси позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому у таких необхідно відмовити.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі №500/2435/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді І. І. Запотічний
С. М. Кузьмич