Справа № 140/31249/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року ЛуцькСправа № 140/31249/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Смокович В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) звернулося з позовом до Відділу примусового виконання рішень міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ ПВР) про скасування постанови державного виконавця Новосада О.Ю. від 20.09.2023 у виконавчому провадженні № 71339793 про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваною постановою державного виконавця Відділу ПВР Новосада О.Ю. від 20.09.2023 у виконавчому провадженні ВП № 71339793 за невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 140/4038/21 накладено на боржника ГУ ПФУ у Волинській області штраф в розмірі 10200,00 грн.

Позивач вказану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню з тих підстав, що державним виконавцем не дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) в частині перевірки виконання рішення та окремих ухвал суду, а тому були відсутні правові підстави для винесення постанови.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом, та ухвалено розглядати справу за правилами глави 11 розділу ІІ «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а. с. 35).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 26.09.2023 № 0300-0902-5/56567 (а. с.1) представник відповідача Новосад О.Ю. позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваної постанови.

Зазначає, що у відповідь на постанову про відкриття виконавчого провадження Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області надало відповідь про наступне: «з 15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 проведено нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Нарахування проведено за період з 15.10.2020 по 30.04.2023 в сумі 127868,34 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету.

Тому, державним виконавцем у відповідності до вимог статті 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» 20.09.2023 за вих. №26331 винесено постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі.

Станом на 20.09.2023 на адресу відділу жодних повідомлень від боржника стосовно виконання рішення суду або поважних причин його невиконання не надходило, що свідчить про невиконання судового рішення без поважних причин, а тому державним виконавцем у відповідності до вимог ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» 20.09.2023 за вих. №26331 винесено постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі.

Разом з тим повідомлено, що з 01 травня 2023 року виплата доплати до пенсії ОСОБА_1 здійснюється щомісячно разом з основною пенсією.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області на виконання рішення суду ОСОБА_1 з 01.05.2023 проводиться виплата підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру у розмірі - 4204,00 грн.

Згідно правової позиції, викладеної в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24.06.2020 у зразковій справі № 240/4937/18, за змістом якої передбачена статтею 39 Закону №796-ХІІ доплата є періодичним (щомісячним) платежем, виплата якого, за загальним правилом, не обмежена в часі.

Статтею 7 Закону України від 15.12.2020 №1082-ІХ Про Державний бюджет України на 2021 рік установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2270,00 грн.; статтею 7 Закону України від 02.12.2021 №1928-ІХ Про Державний бюджет України на 2022 рік установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2481,00 грн.; статтею 7 Закону України від 03.11.2022 №2710-1Х «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 01 січня прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2684,00 грн.

Проте, виконуючи рішення суду у цій справі, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області протиправно не здійснює нарахування підвищення до пенсії відповідно до статті 39 Закону №796-ХІ1 з урахуванням зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний календарний рік такої виплати, обмежуючи таке нарахування та застосовуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року, доказів виконання рішення суду у цій справі у інший спосіб боржник не надав.

Тому, 11 серпня 2023 року винесено постанову про накладення штрафу за вих.№22386 на Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Станом на 20.09.2023 на адресу відділу жодних повідомлень від боржника стосовно виконання рішення суду або поважних причин його невиконання не надходило, що свідчить про невиконання судового рішення без поважних причин.

А тому, державним виконавцем у відповідності до вимог статті 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» 20.09.2023 за вих. №26331 винесено постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі.

Разом з тим державний виконавець 31.10.2023 виніс постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, відповідно до якої правильним уважати стягувача ОСОБА_1 .

З урахуванням приписів частини третьої статті 268 КАС України, та враховуючи норму частини четвертої статті 229 КАС України, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.05.2021, яке набрало законної сили, у справі № 140/4038/21 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ), зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести ОСОБА_1 з 15 жовтня 2020 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік); стягнуто з ГУ ПФУ у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн (суд звертає увагу, що усі судові рішення, на які є покликання в цьому рішенні суду, оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

20.08.2021 Волинський окружний адміністративний суд, на виконання вказаного судового рішення в зобов`язальній частині, видав стягувачу ОСОБА_1 виконавчий лист №13257/2021 (а. с. 5).

Постановою державного виконавця Відділу ПВР Новосада О.Ю. від 23.03.2023 ВП № 71339793 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 13257/2021, виданого 20.08.2021 Волинським окружним адміністративним судом про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_1 з 15.10.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік) (а. с. 5).

Листом №0300-0306-5/19160 від 18.04.2023 ГУ ПФУ у Волинській області, у відповідь на вимогу державного виконавця, повідомило про те, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 140/4038/21 в добровільному порядку, до відкриття виконавчого провадження. З 15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 проведено нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік). Нарахування проведено за період з 15.10.2020 по 30.04.2023 в сумі 127868,34 грн.; виплата заборгованості за вказаний період в розмірі 127868,34грн. буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету (а. с. 6).

11.08.2023 державний виконавець Відділу ПВР Новосад О.Ю. виніс постанову ВП № 71339793 про накладення штрафу, відповідно до якої за невиконання рішення суду від 27.05.2021 № 140/4038/21 на боржника ГУ ПФУ у Волинській області накладено штраф у розмірі 5100,00 грн (а. с. 10).

07.08.2023 за № 21678 державний виконавець Відділу ПВР Новосад О.Ю. скерував боржнику вимогу державного виконавця (а. с. 7), у відповідь на яку листом від 08.08.2023 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило, зокрема, що з 01.05.2023 виплата доплати до пенсії ОСОБА_1 здійснюється щомісячно разом з основною пенсією (а. с. 8).

Постановою державного виконавця Відділу ПВР Новосада О.Ю. від 20.09.2023 у виконавчому провадженні № 71339793 про накладення штрафу, за невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 140/4038/21, накладено на боржника ГУ ПФУ у Волинській області штраф в розмірі 10200,00 грн.

Вказану постанову винесено з покликанням на те, що 11.08.2023 було винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 5200 грн і станом на 20.09.2023 на адресу відділу жодних повідомлень від боржника стосовно виконання рішення суду або поважних причин його невиконання не надходило, що свідчить про невиконання судового рішення без поважних причин, а тому за невиконання рішення суду державним виконавцем постановлено накласти на боржника штраф у розмірі 10200 грн.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Копію оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 20.09.2023 ВП № 71339793 було скеровано позивачу поштовим зв`язком листом від 20.09.2023 № 26331.

Враховуючи, що позовну заяву подано (надіслано поштовим зв`язком) до суду 27.09.2023 (а. с. 34 зворот), тому суд дійшов висновку про дотримання позивачем десятиденного строку звернення до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За правилами частин першої третьої статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частинами першою, другою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд також наголошує, що обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: обов`язковості виконання рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За правилами частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами пункту 1 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно із частиною другою статті 75 Закону № 1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Стосовно наявності фактичних підстав для винесення постанови про накладення штрафу від 11.08.2023 ВП № 71339793 (а саме невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 140/4038/21 щодо нарахування підвищення до пенсії із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством станом на 01.01.2020, а не станом на 1 січня календарного року виплати пенсії) суд зазначає про таке.

З матеріалів справи вбачається, що нарахування та виплата підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, на стадії виконання судового рішення у справі № 140/4038/21 правомірно проведено відповідачем із застосуванням пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі Закон № 1774-VIII). На думку суду, правового підходу щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у зразковій справі № 240/4946/18, від 04.11.2020 у справі № 200/9195/19-а, необхідно дотримуватися і на стадії виконання судового рішення при визначенні конкретного розміру підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, передбаченого статтею 39 Закону № 796-ХІІ (у редакції, що діяла до 01.01.2015). Правові підстави для не застосування до цих правовідносин пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII відсутні.

За приписами статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-ІІІ (далі Закон № 2017-ІІІ) у цьому Законі терміни і поняття вживаються у такому значенні:

державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій;

державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, встановлені законами пільги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму;

прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Статтею 6 Закону № 2017-ІІІ передбачено, що базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Згідно із статтею 7 Закону № 2017-ІІІ державні соціальні стандарти у сфері доходів населення встановлюються з метою визначення розмірів державних соціальних гарантій у сфері оплати праці, виплат за обов`язковим державним соціальним страхуванням, права на отримання інших видів соціальних виплат і державної соціальної допомоги та їх розмірів, а також визначення пріоритетності напрямів державної соціальної політики.

Відповідно до статті 16 Закону № 2017-ІІІ держава гарантує забезпечення основних потреб громадян на рівні встановлених законом державних соціальних стандартів і нормативів.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-ХІV (далі Закон № 966-ХІV) прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

За змістом статті 2 Закону № 966-ХІV прожитковий мінімум застосовується для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 966-ХІV прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Пунктом 9 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України передбачено, що Законом про Державний бюджет України визначаються: розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення та рівень забезпечення прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період.

Отже, зміна (підвищення) розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня наступного календарного року Законом про Державний бюджет України, є підставою для зміни (збільшення) розміру підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ.

При вирішенні спору суд враховує, що порушення у вигляді невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 140/4038/21 (щодо нарахування ОСОБА_1 підвищення до пенсії із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством станом на 01.01.2020, а не станом на 1 січня календарного року виплати пенсії), яке стало фактичною підставою для винесення постанови про накладення штрафу від 11.08.2023 ВП № 71339793.

Стосовно наявності правових підстав та дотримання процедури винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 20.09.2023 ВП № 71339793 суд зазначає про таке.

Суд бере до уваги, що оскаржуваною постановою про накладення штрафу від 20.09.2023 ВП № 71339793 на відповідача накладено штраф в розмірі 10200,00 грн, тобто штраф за повторне невиконання рішення боржником без поважних причин у подвійному розмірі (частина друга статті 75 Закону № 1404-VIII).

При цьому, 11.08.2023 державний виконавець Відділу ПВР Новосад О.Ю. попередньо виніс постанову ВП № 71339793 про накладення штрафу, відповідно до якої за невиконання рішення суду від 27.05.2021 № 140/4038/21 на боржника ГУ ПФУ у Волинській області накладено штраф у розмірі 5100,00 грн відповідно до частини першої статті 75 Закону № 1404-VIII (а. с. 10) .

Суд також враховує, що за приписами пункту 1 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право (а не обов`язок) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. При цьому, за змістом частини другої статті 75 Закону № 1404-VIII умовою накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі є повторне невиконання рішення боржником без поважних причин.

На думку суду, оскільки порушення у вигляді невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 140/4038/21 (щодо нарахування ОСОБА_1 підвищення до пенсії із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством станом на 01.01.2020, а не станом на 1 січня календарного року виплати пенсії), яке стало підставою для винесення постанови про накладення штрафу від 20.09.2023 ВП № 71339793, поважних причин такого невиконання рішення суду боржником ГУ ПФУ у Волинській області не наведено та судом не встановлено, відтак, враховуючи, що постановою державного виконавця Відділу ПВР Новосада О.Ю. від 11.08.2023 ВП № 71339793 уже було накладено на боржника штраф у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду від 27.05.2021 № 140/4038/21, тому суд дійшов висновку про те, що у державного виконавця були фактичні та правові підстави для прийняття оскаржуваної постанови.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що постановою про накладення штрафу від 20.09.2023 ВП № 71339793 боржника, ГУ ПФУ у Волинській області, правомірно притягнуто до відповідальності за повторне невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 № 140/4038/21 без поважних причин, вказану постанову винесено за наявності фактичних та правових підстав, а також з дотриманням встановленого порядку, тому оскаржувана у цій справі постанова є правомірною та такою, що прийнята відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про скасування зазначеної постанови з підстав, викладених у позовній заяві, належить відмовити.

Керуючись статтями 229, 243 - 246, 268, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_1 про скасування постанови - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст рішення складено та підписано 31 жовтня 2023 року.

31 жовтня 2023 року