Справа № 500/5097/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5097/23

26 жовтня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П. за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника позивача Нужда С.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі відповідач, Військова частина НОМЕР_1 ), в якій просить:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 відповідно до ппп.4 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю III групи з дитинства;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 відповідно до ппп. 4 пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю III групи з дитинства.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 з 16.03.2022 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Дружина позивача ОСОБА_2 є особою з інвалідністю III групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААБ № 481870, а також посвідченням серії НОМЕР_2 . Відповідно до акту обстеження від 21.07.2023 № 62, виданого старостою Хмелиськівського старостинського округу Підволочиської селищної ради, позивач спільно проживає із дружиною ОСОБА_2 у селі Хмелиська Тернопільського району Тернопільської області. 19.06.2023 позивачем на ім`я командира своєї військової частини подано рапорт про звільнення його від проходження військової служби через сімейні обставини на підставі пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", зокрема у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю III групи. Однак відповідачем відмовлено у його задоволенні із посиланням на рішення суду по справі № 580/1344/23 у зв`язку із тлумаченням норми Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема сполучників "та/або" з точки зору лексико-семантичних, лексико-орфографічних, морфологічних та синтаксичних характеристик.

Позивач вказує, що таке рішення про відмову у звільненні з військової служби є лише суб`єктивним тлумаченням норми законодавства та української мови, а не посиланням на конкретні акти законодавства чи офіційні роз`яснення уповноважених органів щодо тлумачення конкретної норми Закону, а тому є протиправним, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 21.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, 11.10.2023 Військовою частиною НОМЕР_1 подано до суду відзив. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначає підстави та умови відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" - звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації. Однак, зміст жодної з наведених норм не передбачає умовою відстрочки від призову або звільнення з військової служби наявності з числа членів сім`ї військовозобов`язаного особи з інвалідністю III групи. Водночас, такою умовою є наявність у членів сім`ї осіб з інвалідністю І та ІІ груп.

Наведені критерії встановлення інвалідності у Положенні про медико-соціальну експертизу, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, у взаємозв`язку з визначеними ппп.4 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" підставами звільнення з військової служби під час воєнного стану (через сімейні обставини) свідчать про необхідність здійснення військовослужбовцем догляду за непрацездатною особою або особою із захворюванням, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи. Тому командування Військової частини НОМЕР_1 дійшло висновку про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби за ппп.4 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з мотивів, наведених в позовній заяві, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки не повідомлено, хоча Військову частину НОМЕР_1 належним чином повідомлено про дату, час та місце судового розгляду відповідно до ст.124, 126 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), що в силу приписів п.1 ч.3 ст.205 КАС України, не перешкоджає розгляду справи за відсутності такого учасника справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 16.03.2022 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 .

Дружина позивача ОСОБА_2 є особою з інвалідністю III групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААБ № 481870, а також посвідченням серії НОМЕР_2 .

Відповідно до акту обстеження від 21.07.2023 № 62, виданого старостою Хмелиськівського старостинського округу Підволочиської селищної ради, позивач спільно проживає із дружиною ОСОБА_2 у селі Хмелиська Тернопільського району Тернопільської області.

19.06.2023 позивач подав рапорт до відповідача про звільнення його з військової служби на підставі пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", зокрема у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю III групи.

03.07.2023 рапорт матроса ОСОБА_1 не погоджено, оскільки його дружина є особою з інвалідністю III групи, а не І чи ІІ групи інвалідності.

Не погоджуючись з відмовою у звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з п.20 ч.1 ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 з 16.03.2022 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 .

19.06.2023 позивач подав рапорт до відповідача про звільнення його з військової служби на підставі пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", зокрема у зв`язку із наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю III групи з дитинства.

Так, відповідно до п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII.

Згідно з абз.5 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Системний аналіз абз.5 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) за таких підстав:

1) в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності.

При цьому вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є інвалідом, без конкретизації якої саме групи є інвалідність;

2) та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач є чоловіком ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 26.10.2022.

Разом з тим, дружина позивача є особою з інвалідністю III групи з дитинства (інвалідність встановленна - довічно), що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААБ № 481870, а також посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с. 15).

Відповідно до акту обстеження від 21.07.2023 № 62, виданого старостою Хмелиськівського старостинського округу Підволочиської селищної ради, позивач спільно проживає із дружиною у селі Хмелиська Тернопільського району Тернопільської області.

Отже, така відмова представника відповідача є безпідставною, адже системний аналіз абз. 5 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, в редакції станом на момент подання рапорту позивача про звільнення, дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами, в тому числі в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності.

Суд також зазначає, що військовослужбовець, дружина якого має інвалідність, має право на звільнення з лав Збройних Сил України незалежно від групи інвалідності та наявності чи відсутності необхідності здійснення постійного догляду. Сам факт наявності дружини із числа осіб з інвалідністю вже є самодостатньою підставою для звільнення з військової служби.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, оскільки його дружина є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується матеріалами справи.

Доводи відповідача про те, що дружина позивача не є особою з інвалідністю I чи II групи, тому відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби, суд не бере до уваги, оскільки, як зазначалось вище, абз.5 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ передбачено окрему підставу для звільнення за сімейними обставинами - в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності.

Отже, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про те, що відповідач протиправно, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, відмовив позивачу у звільненні його з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Разом з тим обираючи спосіб захисту порушеного права суд відзначає, що оскаржена відмова відповідача була прийнята і підписана офіцером юридичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 .

Відповідно до п.п. 2 п. 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:

під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

Таким чином, суд констатує, що оскаржена відмова була прийнята не уповноваженою особою, оскільки фіцер юридичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 не є командиром бригади (полку).

Разом з тим у відзиві на позов (а.с. 40) представник відповідача вказав, що командування військової частини дійшло висновку про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби.

З урахуванням факту не розгляду спірного рапорту позивача уповноваженою особою, суд вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України розглянути повторно рапорт ОСОБА_1 від 19.06.2023 року та прийняти відповідне рішення уповноваженою особою з врахуванням висновків суду в мотивувальній частині рішення суду.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у п.36 справи "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову офіцера юридичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України розглянути повторно рапорт ОСОБА_1 від 19.06.2023 року та прийняти відповідне рішення уповноваженою особою з врахуванням висновків суду в мотивувальній частині рішення суду.

Відмовити в задоволенні інших вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 30 жовтня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 );

Головуючий суддя Мандзій О.П.