Справа № 620/12570/23
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 року Чернігів Справа № 620/12570/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення по зверненню ОСОБА_1 від 24.04.2023 службового розслідування по факту порушення норм статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо не звільнення з лав Збройних Сил України ОСОБА_1 як особу, яка має право на звільнення за сімейними обставинами на підставі положення статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 24.04.2023 щодо проведення службового розслідування за фактом не звільнення з лав Збройних Сил України ОСОБА_1 як особу, яка має право на звільнення за сімейними обставинами на підставі положення статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести службове розслідування щодо не проведення службового розслідування за фактом не звільнення з лав Збройних Сил України ОСОБА_1 як особу, яка має право на звільнення за сімейними обставинами на підставі положення статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно не розглянуто його рапорт про звільнення з військової служби відповідно до п. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не проведено службову перевірку за фактом порушення норм статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо звільнення з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується копією рапорту від 11.06.2022, доданого позивачем до позовної заяви. Копія звернення позивача від 22.04.2023 була отримана відповідачем через систему електронного документообігу 09.06.2023, а відповідь на вказане звернення було направлено 20.06.2023. Позивачу листом від 16.06.2023, тобто з дотриманням строків відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян». Зазначає, що звернення позивача від 22.04.2023 стосувалось скасування рішення службової перевірки, проведеної Чернігівським зональним відділом Військової служби правопорядку, який не знаходиться у підпорядкуванні відповідача, по письмовій заяві ОСОБА_2 , яка не перебувала на розгляді у відповідача та призначення додаткової перевірки, а не проведення відповідачем службового розслідування по факту не звільнення позивача з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами. Однак відповідачем були перевірені доводи, які вказані у заяві від 22.04.2023, та листом від 16.06.2023 позивачу надано вичерпну відповідь, у якій зазначено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Оригінали таких документів позивачем не були надані. Обставини щодо не звільнення позивача з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами досліджувались Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розташованому у м. Києві та проводилась перевірка Чернігівським зональним відділом Військової служби правопорядку, яким встановлено відсутність порушень вимог чинного законодавства в діях посадових осіб військових частин. Вважає, що позивачем не наведено обґрунтованих доводів та не доведено належними, достатніми, допустимими доказами наявності суб`єктивного права, за захистом якого позивач звернувся до суду, факту порушення такого права відповідачем, а задоволення позовних вимог не призводить до відновлення будь-яких порушених прав та законних інтересів позивача. Обрання ж позивачем неналежного способу захисту своїх прав, є самостійною підставою для відмови позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Військова частина НОМЕР_2 пояснень щодо предмету позову не надала.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З 24.02.2022 по 05.04.2023 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та перебував на посаді командира 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти (а.с. 7).

Позивач звернувся з рапортом до Військової частини НОМЕР_2 від 11.06.2022 про звільнення з військової служби відповідно до пункту 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.8).

Відповідь на рапорт від 11.06.2022 не отримав.

12.10.2022 його дружина ОСОБА_2 звернулася до ДБР із заявою про порушення норм положення ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які були допущені відносно позивача (а.с.9).

18.10.2022 та 03.11.2022 від ДБР надійшла відповідь про те, що заяву дружини позивача переадресовано за належністю для перевірки до Міністерства оборони України та Військової служби правопорядку Чернігівського зонального відділу (а.с.10-11).

Від Військової служби правопорядку Чернігівського зонального відділу дружина позивача ОСОБА_2 відповідь не отримала.

09.03.2023 дружина позивача ОСОБА_2 звернулась із заявою до керівника Чернігівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері про те, що їй не надали відповіді на її заяву від 12.10.2022 щодо порушення норм статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не повідомили про результати перевірки (а.с.12).

14.03.2023 дружина позивача ОСОБА_2 отримала відповідь, що на підставі статті 7 Закону України «Про звернення громадян» її заява від 09.03.2023 надіслана за належністю до керівника П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління ДБР розташованого у м. Києві щодо можливих неправомірних дій військових посадових осіб НОМЕР_3 бригади територіальної оборони (а.с.13).

15.03.2023 позивач звернувся із заявою до керівника Чернігівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері щодо проведення перевірки відносно неправомірних дій посадових осіб військових частин НОМЕР_4 , НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (а.с.16-17).

Відповіді від Чернігівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері не отримав.

30.11.2022 Військовою службою правопорядку Чернігівського зонального відділу, військова частина НОМЕР_5 надано відповідь на лист ДБР від 03.11.2022, де зазначено, що в діях посадових осіб Військової частини НОМЕР_6 та НОМЕР_2 порушення вимог чинного законодавства України не виявлено (а.с.15).

Не погоджуючись із висновками проведеної службової перевірки по заяві ОСОБА_2 від 12.10.2022, яка була проведена Військовою службою правопорядку Чернігівського зонального відділу у листопаді 2022 року, 22.04.2023 позивач звернувся із заявою до Міністра оборони України щодо скасування перевірки та призначення нової (а.с.18).

20.06.2023 на своє звернення до Міністра оборони України позивач від відповідача отримав лист-відповідь за №1440/в від 16.06.2023, в якому зазначено, що на момент написання ним звернення (22.04.2023) його вже було звільнено з лав Збройних Сил України за віком (наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 05.04.2023 №96 (а.с.7), тому проведення подальших додаткових перевірок та інших дій з приводу його не переведення до іншого місця служби та звільнення з лав ЗСУ вважається невмотивованим та недоцільним (а.с.20).

Позивач зазначає, що посилання відповідача на пункт 14.10 розділ ХIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, є безпідставними та нікчемними, бо порушено його право на звільнення з лав Збройних Сил України за сімейними обставинами. Відповідач зобов`язаний був провести службову перевірку за фактом порушення норм статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За змістом положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав. Порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст. 5 КАС України).

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023 з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строк дії режиму воєнного стану продовжено на 90 діб.

Частинами першою, другою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України(за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону).

Згідно частини шостої статті 2 Закону розрізняють такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у частині четвертій якої наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Натомість частиною п`ятою статті 26 Закону унормовано підстави припинення (розірвання) контракту та звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, з військової служби.

Так, пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6 - 12 місяців;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України).

Згідно частини сьомої статті 26 Закону звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення №1153/2008).

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення № 1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з пунктом 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Згідно пункту 116 Положення № 1153/2008 військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_7 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського;

у військових званнях до бригадного генерала (коммодора) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 04.06.2020 № 680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» військових звань включно за всіма підставами - Головнокомандувачем Збройних Сил України;

у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 4 червня 2020 року N 680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» військових звань включно за всіма підставами - Міністром оборони України;

у військових званнях генерала (адмірала) та прирівняному до них згідно із пунктом 3 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 04.06.2020 № 680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» військовому званні - Президентом України.

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з пунктом 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення. До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану на підставах, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу.

Однак, як вбачається із матеріалів справи позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо звільнення з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується копією рапорту від 11.06.2022, який поданого до Військової частини НОМЕР_2 .

Також, як вже було зазначено судом, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення, натомість позивачем до рапорту про звільнення не були додані оригінали таких документів, що підтверджується копією рапорту від 11.06.2022 і не відповідає вимогам пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції (а.с.8).

Також, судом встановлено, що обставини щодо не звільнення позивача з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами досліджувались Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розташованому у м. Києві, яким встановлено відсутність обставин, що можуть свідчити про вчинення будь-якого кримінального правопорушення службовими особами НОМЕР_3 окремої бригади ТрО (а.с.14).

Крім того з приводу не звільнення позивача з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами Чернігівським зональним відділом Військової служби правопорядку проводилась перевірка, за результатами якої встановлено відсутність порушень вимог чинного законодавства в діях посадових осіб військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (а.с15).

А також суд звертає увагу на те, що вимоги у позовній заяві та у зверненні від 22.04.2023 різняться.

Отже, проведення перевірок, службового розслідування щодо не звільнення позивача з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами не призведе до звільнення останнього з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами, оскільки позивач вже звільнений з військової служби у відставку за віком, що підтверджується копією витягу з наказу від 05.04.2023 №96 (а.с.7).

А тому, обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, не відповідає змісту порушеного права, не забезпечує реальне поновлення прав та законних інтересів позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов`язання військової частин НОМЕР_1 провести службове розслідування щодо не проведення службового розслідування за фактом не звільнення з лав Збройних Сил України ОСОБА_1 як особи, яка має право на звільнення за сімейними обставинами на підставі положення статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ).

Повне рішення суду складено 01 листопада 2023 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО