Справа № 400/4550/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/4550/23
Головуючий в 1 інстанції Гордієнко Т.О.

Дата і місце ухвалення 22.08.2023р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 р. у справі №400/4550/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Миколаївській області щодо ненарахування та невиплати компенсації за невикористані 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2017 рік, 30 діб основної оплачуваної та 15 діб додаткової оплачуваної відпусток за 2018 рік, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації за невикористані 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2017 рік, 30 діб основної оплачуваної та 15 діб додаткової оплачуваної відпусток за 2018 рік, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік на загальну суму 338 511,00 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 р. позов частково задоволено.

Суд визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Миколаївській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2017 рік, 30 діб основної оплачуваної та 15 діб додаткової оплачуваної відпусток за 2018 рік, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік.

Зобов`язав Головне управління Національної поліції в Миколаївській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік, 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2017 рік, 30 діб основної оплачуваної та 15 діб додаткової оплачуваної відпусток за 2018 рік, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік. В задоволенні іншої частини позову, відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Головне управління Національної поліції в Миколаївській області подали апеляційні скарги, обґрунтовані посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що наявні у справі матеріали містять усі необхідні документи у підтвердження обґрунтованості заявленої позивачем до стягнення суми компенсації за невикористані дні основних та додаткових відпусток, а отже суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вказаної частини вимог.

Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції у відповідній частині та прийняти нову постанову, якою стягнути з відповідача компенсацію за невикористані дні відпустки у сумі 338 511,00 грн.

Головне управління Національної поліції в Миколаївській області в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпустку є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення. В даному випадку в наказі про звільнення №847 о/с від 26.12.2022р. визначено, що ОСОБА_1 має право на отримання компенсації за невикористані 41 добу щорічної чергової відпустки. Вказаний наказ про звільнення позивач у встановленому законодавством порядку не оскаржував.

Також, апелянт посилається на те, що відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016р. №260, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом ГУНП в Миколаївській області від 26.12.2022р. №847о/с підполковника поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №2 роти №1 «Миколаїв» батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Тавр», звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Зазначеним наказом також визначено сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 41 добу щорічної чергової відпустки.

07 березня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області із заявою про компенсацію невикористаних днів основних та додаткових відпусток за 2016-2022 роки.

Листом від 28.03.2023р. позивачу відмовлено у задоволенні поданої заяви, посилаючись на те, що відповідно до п. 10, ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським при звільненні, виплачуються грошова компенсація за невикорстану відпустку у році звільнення. Враховуючи те, що зазначені у заяві 145 діб, були невикористані позивачем під час перебування у щорічних відпустках за 2016, 2017, 2018, 2021 та 2022 року, тобто не у році звільнення, то грошовій компенсації відповідно до положень Закону України «Про національну поліцію» вони не підлягають.

Не погоджуючись з бездіяльністю ГУНП в Миколаївській області щодо не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні основних та додаткових відпусток за 2016-2022 роки, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції визнав право позивача на отримання грошової компенсації за невикористані відпустки за період проходження служби в органах поліції, у зв`язку з чим зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити йому відповідну грошову компенсацію. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації за невикористані дні основних та додаткових відпусток у сумі 338 511,00 грн., суд відмовив, посилаючись на їх необґрунтованість.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996р. №504/96-ВР (далі Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Види відпусток передбачені статтею 4 Закону №504/96-ВР.

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Статтею 60 Закону №580-VIII визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин 9-10 статті 93 Закону №580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016р. №260, передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами 7,8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, колегія суддів доходить висновку, що Законом №580-VIII не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачене позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи ст.83 КЗпП України і ст.24 Закону №504/96-ВР.

Відтак, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 19 січня 2021 у справі №160/10875/19 та від 31 березня 2021 у справі №320/3843/20.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріалами справи підтверджується і відповідачем не спростовано те, що ОСОБА_1 станом на дату звільнення зі служби в поліції не використав додаткові відпустки, як учасник бойових дій за 2016 рік, за 2017 рік, за 2018 рік, за 2020 рік, за 2021 рік, за 2022 рік, додаткову оплачувану відпустку за 2017 рік, основну оплачувану та додаткову оплачувану відпустки за 2018 рік, додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік.

Зважаючи на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні відпусток.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що в наказі про звільнення №847 о/с від 26.12.2022р. визначено, що ОСОБА_1 має право на отримання компенсації за 41 добу щорічної чергової відпустки, оскільки в зазначеному наказі йдеться про 41 добу щорічної чергової відпустки за період роботи з 01 січня 2022 року.

Необґрунтованими також колегія суддів вважає посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не оскаржував у встановленому законодавством порядку наказ про його звільнення в частині розрахунку кількості днів невикористаної відпустки. Колегія суддів враховує, що в наказі №847 о/с від 26.12.2022р. здійснено розрахунок днів невикористаної поліцейським відпустки за 2022 рік, тоді як позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права на отримання грошової компенсації за невикористані дні основних та додаткових відпусток з 2016 по 2021 роки, про які в наказі про звільнення взагалі не йдеться.

Посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31.03.2020р. по справі №808/2122/18, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в останніх судових рішеннях Верховного Суду, мають перевагу.

Також, судова погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача, в частині встановлення конкретного розміру компенсації за невикористані дні основних та додаткових відпусток за спірний період, оскільки станом на дату вирішення адміністративної справи у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть порушені права позивача в частині належного розрахунку вказаної вище компенсації, отже, у даному випадку, суд першої інстанції обрав вірний спосіб захисту прав позивача шляхом зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації за невикористані дні основних та додаткових відпусток за спірний період без встановлення її суми.

Таким чином, доводи апеляційних скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарг апелянтів та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 р. у справі №400/4550/23 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді А.Г. Федусик О.А. Шевчук