Справа № 560/15205/23
Суддя: Драновський Я.В.
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

01 листопада 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Драновського Я.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача, щодо розміщення і утримання позивача в приміщеннях камерного типу, площа яких менша ніж чотири метри в розрахунку на одного засудженого (без врахування площі санвузла) протягом 1692 днів;

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями (бездіяльністю) відповідача кошти в сумі 334600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що площа камер, в яких він утримувався в різний період часу, не відповідають встановленій нормі, зокрема, ускладнений доступ до природного освітлення, погана вентиляція приміщень, санвузол не відокремлений від житлової зони приміщення суцільною перегородкою тощо. Позивач вважає, що такі дії (бездіяльність) відповідача порушують права останнього та не відповідають встановленим вимогам законодавства.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Вказує, що питання направлення позивача для відбування покарання у вигляді позбавленні волі вирішувалось Державною пенітенціарною службою України, тобто до утворення Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

Вказує, що повноваження в частині дотримання вимог нормативно - правових актів щодо відбування та виконання кримінальних покарань, розміщення засуджених та створення відповідних умов проживання покладено безпосередньо на відповідні установи з відбування покарань.

Вказує, що про можливе порушення своїх прав позивач міг дізнатись з моменту початку відбування покарання, тобто з 2014 року, тоді як до суду звернувся лише у серпні 2023 року, зважаючи на що просить позовні вимог залишити без розгляду з урахуванням шестимісячного строку звернення до суду із цим позовом.

Суд вважає вказане клопотання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки порушення, описане позивачем у позовній заяві носить триваючий характер. Крім того, питання дотримання строку звернення до суду вирішувалось судом під час відкриття провадження у справі.

Позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, де вказує про безпідставність тверджень відповідача, викладених у відзиві та обґрунтованість позовних вимог.

До суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, де зазначається про відсутність підстав для задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений до довічного позбавлення волі.

До державної установи "Київський слідчий ізолятор" ОСОБА_1 прибув 06.03.2014.

Рішенням комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі в місті Києві та Київській області (протокол № 16 від 03.03.2015) засудженому ОСОБА_1 визначено вид установи виконання покарань: виправна колонія максимального рівня безпеки із відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу.

Відповідно до наряду Державної пенітенціарної служби України №2/3/1-/495/25-15 від 16.03.2015 засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 із державної установи "Київський слідчий ізолятор" направлено для подальшого відбування покарання до державної установи "Замкова виправна колонія (№58)".

ОСОБА_1 прибув 07.04.2015 до державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" для відбування покарання.

Не погоджуючись із умовами утримання, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (по тексту - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання, що визначено ч. ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України.

На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 КВК України, що передбачено ч. 2 ст. 151 КВК України.

Згідно ч. 1 ст. 115 Кримінально-виконавчого кодексу України особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів.

Судом встановлено, що позивач попередньо звертався до суду з подібними позовними вимогами, однак до державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)".

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 липня 2020 року у справі №675/683/17, яке набрало законної сили, у задоволенні цього позову було відмовлено.

Разом з тим, беззаперечними обставинами, які встановлені вказаним рішенням суду є те, що відповідно до витягу із звіту за результатами моніторингового візиту працівників Департаменту з питань реалізації національного превентивного механізму Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини до Замкової виправної колонії (№58), вказівок заступника керівника Шепетівської місцевої прокуратури від 23.12.2016 №72-13903 вих-16 та від 28 липня 2016 року №72-8529 вих-16, висновків, затверджених начальником та в.о. начальника Замкової виправної колонії (№ 58) 19 січня 2017 року та 05 серпня 2016 року відповідно, листів прокуратури Хмельницької області № 17/7-1559-16 від 10 серпня 2016 року та № 16-1559-16 від 13 грудня 2016 року, Генеральної прокуратури України № 16/2-79вих-17 від 08 лютого 2017 року, матеріалів наглядового провадження №91-089-15 за зверненнями ОСОБА_1 , наданими на огляд суду прокуратурою Ізяславського району Хмельницької області, було виявлено порушення в окремих камерах сектору довічного ув`язнення норм житлової площі на одного засудженого.

Вказані обставини також підтверджуються показами допитаних в ході судового розгляду в якості свідків засуджених ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ..

Крім того, встановлено, що керівники "Замкової виправної колонії №58" неодноразово зверталися із листами №2476 від 24 травня 2016 року та №3672 від 28 липня 2016 року до управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області з повідомленнями про перенаповнення сектору довічного ув`язнення установи засудженими та проханням звернутися до Державної пенітенціарної служби України щодо призупинення направлення засуджених до колонії.

Отже, саме центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань враховує наявність житлової площі у відповідній виправній установі, яка б відповідала приписам статті 115 КВК України.

Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі №675/683/17.

Разом з тим, судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2016 №343 з метою оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції, раціонального використання бюджетних коштів Кабінетом Міністрів України вирішено ліквідовати Державну пенітенціарну службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

Установлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної пенітенціарної служби, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 №20 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції", зокрема:

- ліквідовано як юридичну особу публічного права територіальний орган Міністерства юстиції - Адміністрацію Державної кримінально-виконавчої служби України; Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (пункт 1);

- утворено як юридичну особу публічного права міжрегіональний територіальний орган Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань - Департамент з питань виконання кримінальних покарань (пункт 2).

Установлено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

Департамент з питань виконання кримінальних покарань, що утворюється згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступником територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови.

Пунктом 1 Положення про Департамент з питань виконання кримінальних покарань, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 01.04.2020 №1302/5 визначено, що Департамент з питань виконання кримінальних покарань є міжрегіональним територіальним органом Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань. Департамент є органом Державної кримінально-виконавчої служби України. Департамент реалізує повноваження Мін`юсту в сфері виконання кримінальних покарань. Департамент є правонаступником Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України, Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, які ліквідуються.

Також судом було встановлено, що згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Адміністрація Державної кримінально-виконавчої служби України () з 31 січня 2020 року перебуває у стані припинення.

При цьому, згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 10 лютого 2020 року було зареєстровано юридичну особу - Департамент з питань виконання кримінальних покарань ().

Отже, діяльність та адміністративна компетенція Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України як суб`єкта владних повноважень припинилася, а її функції і зобов`язання у публічно-правових відносинах перейшли до іншого суб`єкта владних повноважень - Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

Таким чином, з аналізу вищевикладеного суд дійшов висновку, що Департамент з питань виконання кримінальних покарань є правонаступником Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України до повноважень якого, зокрема, віднесено визначення виду установи виконання покарань, у якій відбуватимуться покарання засуджених до позбавлення волі, здійснення розподілу, проведення їх та осіб, узятих під варту, з однієї установи до іншої.

Таким чином, оскільки відповідачем не були дотримані права позивача щодо норм житлової площі, то підлягає задоволенню позовна вимога в частині визнання протиправною бездіяльності Департаменту з питань виконання кримінальних покарань в частині забезпечення належних умов щодо розміщення і утримання ОСОБА_1 в приміщеннях камерного типу, площа яких менша ніж чотири метри в розрахунку на одного засудженого (без врахування площі санвузла).

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача коштів в сумі 334600,00 грн., суд зазначає наступне.

Цивільний кодекс України передбачає право на відшкодування моральної шкоди у окремо визначених випадках, у тому числі і у разі її завдання фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Обов`язковими умовами вказаної відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди.

Судом встановлено недоведеність позивачем факту заподіяння відповідачем моральної шкоди, в тому числі й у визначеному позивачем розмірі, в чому полягає моральна шкода та за яких обставин вона заподіяна, тому приходить до висновку щодо необхідності відмови в задоволенні відповідної позовної вимоги.

Згідно з частиною першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, в частині забезпечення належних умов щодо розміщення і утримання ОСОБА_1 в приміщеннях камерного типу, площа яких менша ніж чотири метри в розрахунку на одного засудженого (без врахування площі санвузла).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Департамент з питань виконання кримінальних покарань (вул. Юрія Іллєнка,81, м. Київ, 04050 , код ЄДРПОУ - 43501242)

Головуючий суддя Я.В. Драновський