Справа № 160/12087/23
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2023-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи з Списком № 2 період навчання у СПТУ № 22 м. Дніпродзержинська з 01.09.1981 по 11.07.1984;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи з Списком № 2 період військової служби з 27.10.1984 по 10.12.1986;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу його роботи за Списком № 2 періоди роботи з 13.07.1984 по 15.10.1984 та з 23.01.1987 по 31.12.1991;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 починаючи із дати звернення, а саме - з 13.02.2023.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою по призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області відмовлено у призначені пенсії за віком на пільгових умовах через не зарахування періоди роботи за Списком № 2 з 13.07.1984 по 15.10.1984 та з 23.01.1987 по 31.12.1991 року, оскільки довідка від 13.01.2023 року № 023-57 не відповідає вимогам Порядку № 637, не зарахування періоду навчання в ПТУ з 01.09.1981 року по 11.07.1984 року, не зарахування служби в Радянській армії з 27.10.1984 року по 10.12.1986 до пільгового стажу роботи, що підтверджується записами у трудовій книжці та у військовому квитку.
На думку позивача, відповідач формально підійшов до виконання своїх прав та обов`язків та не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б перевірити відомості, зазначені у трудовій книжці та уточнюючих довідках.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
29.06.2023 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив на позов, в якому він не визнає позовні вимоги в повному обсязі з таких підстав. Відповідач 1 зазначає, що в наданій трудовій книжці позивача не міститься дані про повний робочий день, про пільговий характер робіт, не зазначаються відомості пор прогули, простої, страйки, перебування у відпустках без збереження заробітної плати, відомості про атестацію робочого місця тощо.
Відповідно до наданої позивачем довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, від 13.01.2023 року № 023-57 виданої ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат». Позивач з 13.07.1984 року по 15.10.1984 року, з 23.01.1987 по 31.12.1991 працював за професією помічник машиніста локомотива, що передбачено за Списком № 2. Довідка не відповідає вимогам Додатка № 5 до Порядку № 637, а саме: міститься посилання на Список № 2 та ст. 55 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення».
На думку відповідача 1, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу періоду навчання в ПТУ з 01.09.1981 по 11.07.1984 та період військової служби з 27.10.1984 по 10.12.1986, періоди роботи з 13.07.1984 по 15.10.1984, з 23.01.1987 по 31.12.1991 починаючи з дати звернення (13.02.2023 року) є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надало відзив на позовну заяву, де зазначило, що до заяви про призначення пенсії на підтвердження пільгового стажу позивач надав довідку від 13.01.2023 року № 023-57, проте вказана довідка не відповідає вимогам додатку № 5 Порядку № 637, а саме: містить посилання на Список № 2 та статтю 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії та документів долучених до неї встановлено, що вік позивача становить 57 років, страховий стаж становить 41 рік 1 місяць 15 днів, пільговий стаж позивача по Списку № 2 не підтверджений у встановленому Законом Порядку.
У зв`язку з не підтвердженням пільгового стажу, у встановленому чинним законодавством України порядку, за основним місцем роботи, питання щодо зарахування до пільгового стажу періодів навчання позивача в ПТУ та проходження строкової військової служби Головним управлінням не вирішувалось. У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується громадянином України НОМЕР_1 .
13.02.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільговий умовах за Списком № 2.
За принципом екстериторіальності заява позивачки розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Черкаській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 20.02.2023 року № 29 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відмовлено.

В обґрунтування відмови у призначенні пенсії позивачу, відповідач зазначив таке:

- дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- пенсійний вік , визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 55 років;

- необхідний страховий стаж, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років;

- необхідний пільговий стаж становить 12 років 6 місяців;

- працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але мають е менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку чоловікам на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

- страховий стаж роботи становить 41 рік 1 місяць 15 днів;

- пільговий стаж особи не підтверджений;

- за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу зараховані всі періоди;

- до пільгового стажу не зараховані періоди з 13.07.1984 по 15.10.1984, з 23.01.1987 по 31.12.1991 року, оскільки довідка від 13.01.2023 року № 023-57 не відповідає вимогам додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 , а саме: містить посилання на Список№ 2 та статтю 55 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, доводи відповідачів, викладені у відзивах, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Частиною першої статті 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно із статтею 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає змогу зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

З матеріалів справи видно, що копія трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 містить такі записи:

- 01.09.1981 - 11.07.1984 - навчання у СПТУ № 22 м. Дніпродзержинська за спеціальністю «помічник машиніста тепловоза»;

- 13.07.1984 - прийнятий на роботу на Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського у залізничний цех № 2 на посаду машиніста локомотива;

- 15.10.1984 - звільнений у зв`язку із призовом до Радянської Армії;

- 27.10.1984 - 10.12.1986 - служба в лавах Радянської Армії;

- 23.01.1987 - прийнятий на роботу на Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського у залізничний цех № 2 на посаду помічника машиніста тепловоза;

- 01.02.1988 - у зв`язку із удосконаленням організації заробітної плати, введення нових тарифних ставок, посадових окладів, переведений на посаду помічника машиніста локомотива;

- 01.07.1991 - в цілях удосконалення структури управління, переведений у залізничний цех № 1 на посаду помічника машиніста локомотива;

- 30.03.1995 - звільнений у зв`язку із появою на роботі у нетверезому стані;

- 19.04.1995 - прийнятий на роботу на Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського у залізничний цех № 2 на посаду слюсаря по ремонту рухомого складу 3 розряду;

- 01.08.1996 - присвоєний 4 розряд на тій самій посаді;

- 15.01.1997 - присвоєний 5 розряд на тій самій посаді;

- Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського перейменований у Відкрите акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»;

- 05.06.2000 - переведений у залізничний цех № 1 на посаду машиніста локомотива;

- 01.08.2001 - переведений там же на посаду машиніста тепловоза;

- Відкрите акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» з 23.05.2011 перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»;

- 01.12.2012 - у зв`язку із удосконаленням структури управління комбінатом, переведений в управління залізничного транспорту на посаду машиніста тепловоза;

- Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» з 25.01.2017 перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат»;

- 02.08.2021 - звільнений у зв`язку із переведенням до ПРАТ «ДКХЗ»;

- 03.08.2021 - прийнятий на роботу на ПРАТ «ДКХЗ» в управління залізничного транспорту, служба експлуатації, станція Доменна на посаду машиніста тепловоза за переведенням з ПАТ «ДМК»;

- 01.01.2022 - переведений в управління залізничного транспорту, цех експлуатації, металургійний район, станція Доменна на посаду машиніста тепловоза;

- Приватне акціонерне товариство «Дніпровський коксохімічний завод» з 11.02.2022 перейменовано в Приватне акціонерне товариство «КАМЕТ-СТАЛЬ».

Записи в трудовій книжці зроблені чітко та без виправлень.

На підтвердження трудового стажу позивач надав довідку від 13.01.2023 року № 023-57 та відповідач зазначив, що довідка не відповідає вимогам додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, передбачено Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Порядком № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку № 637).

Тобто з вищенаведеного можна зробити висновок, що норми чинного законодавства надають перевагу записам трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Таким чином, оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження пільгового стажу за Списком № 2 позивача з 13.07.1984 по 15.10.1984 та з 23.01.1987 по 31.12.1991 року, тому, суд зробив висновок, що пільговий період роботи позивача слід зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно зарахування до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 2 період навчання з 01.09.1981 по 11.07.1984 роки в СПТУ № 22 м. Дніпродзержинська, суд зазначає таке.

З матеріалів справи видно, що позивач закінчив навчання 11.07.1984 року та з 13.07.1984 року почав працювати на Дніпровському металургійному комбінаті ім. Ф.Е. Дзержинського у залізничному цеху № 2 на посаді машиніста локомотива, тобто протягом 3 місяців після закінчення навчання.

Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців (ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту»).

Перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначено статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

Згідно із пунктом «д» частини третьої статті 56 Закон № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Аналізом зазначених правових норм встановлено, що необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в професійно-технічному навчальному закладі є те, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та те, що після; закінчення навчання особа повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.

Отже, у розумінні вищезазначених правових норм, ОСОБА_1 має право на зарахування до пільгового стажу за Списком №2 час навчання у СПТУ № 22 м Дніпродзержинськ з 01.09.1981 року по 11.07.1984, тому позовні вимоги позивача в цій частині теж підлягають задоволенню.

Стосовно зарахування до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 2 період військової служби з 27.10.1984 року по 10.12.1986 року, суд встановив таке.

Згідно із трудовою книжки позивача НОМЕР_2 , що додається до позову, видно, що позивач 13.07.1984 прийнятий на роботу на Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського у залізничний цех № 2 на посаду машиніста локомотива та 15.10.1984 звільнений у зв`язку з призовом до Радянської Армії з 27.10.1984 року до 10.12.1986 року. Надалі 23.02.1987 року позивач прийнятий на роботу на Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф. Е. Дзержинського у залізничний цех № 2 на посаду помічника машиніста тепловоза.

Конституційний суд України в своєму рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 року зазначив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). Отже до спірних правовідносин має застосовуватись законодавство, чинне на момент їх виникнення.

На період проходження позивачем військової служби діяло «Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій», затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі - Положення).

Пунктом "к" частини 1 пункту 109 вказаного вище Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.

При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та інвалідності робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та на інших роботах зі шкідливими умовами праці (підпункти "а" та "б" пункту 16), та пенсії у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсії за віком робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт "в" пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах "к" та "л", дорівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії або до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду.

За наведених вище обставин, суд вважає, що відповідач безпідставно не зарахував до пільгового стажу позивача за Списком № 2 період строкової військової служби з 27.10.1984 року по 10.12.1986 року, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

З огляду на наведене та зважаючи на встановлені судом обставини, суд робить висновок про протиправність та необґрунтованість рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 20.02.2023 року № 29.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 починаючи із дати звернення з 13.02.2023, суд зазначає таке.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно із пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Приймаючи рішення № 29 від 20.02.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не виконало свого обов`язку щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

Стосовно того, який пенсійний фонд повинен повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до п. 1.1 Порядку 22-1 в редакції, що діяла на час звернення позивачки до органу Пенсійного фонду, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Відповідно до пункту 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п. 4.1 Порядку № 22-1).

Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів працівник сервісного центру, в тому числі: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Пунктом 4.8 Порядку № 22-1 передбачено, що заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В даному випадку заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, за результатом якої прийнято рішення від 20.02.2023 року №29, яке оскаржується в рамках цієї справи.

Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви позивача, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду в Черкаській області і саме його рішення оскаржується в судовому порядку, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.

Вже після прийняття рішення про призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України №1058-IV є протиправними.

З огляду на викладене, зробив висновок, що належним способом захисту порушеного права повивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні та зарахованих пільгових періодів роботи ОСОБА_1 цим судовим рішенням.

Позовні вимоги позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд зробив висновок, що належним способом захисту порушеного права повивача є:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області № 29 від 20.02.2023 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи з Списком № 2 період навчання у СПТУ № 22 м. Дніпродзержинська з 01.09.1981 по 11.07.1984;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи з Списком № 2 період військової служби з 27.10.1984 по 10.12.1986;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу його роботи за Списком № 2 періоди роботи з 13.07.1984 по 15.10.1984 та з 23.01.1987 по 31.12.1991;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючі з дня звернення з заявою про призначення пенсії з 13.02.2023 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду та зарахованих пільгових періодів роботи ОСОБА_1 цим судовим рішенням.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

Позивач при зверненні до суду сплатив судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 1073,60 грн, що документально підтверджується квитанцією № 4 від 24.05.2023 року.

Оскільки позовну заяву задоволено основну позовну вимогу позивача, сплачений судовий збір за подання позову до суду в сумі 1073,60 грн потрібно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ), відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул.Смілянська, 23,м.Черкаси,Черкаська область,18000) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області № 29 від 20.02.2023 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи з Списком № 2 період навчання у СПТУ № 22 м. Дніпродзержинська з 01.09.1981 по 11.07.1984.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи з Списком № 2 період військової служби з 27.10.1984 по 10.12.1986.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу його роботи за Списком № 2 періоди роботи з 13.07.1984 по 15.10.1984 та з 23.01.1987 по 31.12.1991.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючі з дня звернення з заявою про призначення пенсії з 13.02.2023 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду та зарахованих пільгових періодів роботи ОСОБА_1 цим судовим рішенням.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) судові витрати з оплати судового збору у сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 02.11.2023 року.

Суддя С.В. Ніколайчук