Справа № 500/5392/23
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5392/23

01 листопада 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 12.07.2023 №96 про позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивачу період його роботи з 10.07.1983 по 31.01.1998 на посаді електромонтажника 3 розряду у Тернопільське су - 470 «Електромонтаж»;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача від 04.07.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04.07.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (за принципом екстериторіальності) прийнято рішення №96 від 12.07.2023 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на загальних підставах з підстав недостатності страхового стажу.

При цьому, відповідачем зазначено, що ним не зараховано до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.07.2000 оскільки її заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, а саме записи про роботу передують даті видачі трудової книжки.

Позивач не погоджується із таким рішенням, а тому звернувся за захистом свої прав до суду.

Ухвалою суду від 28.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

У встановлений судом строк, відповідач відзиву на позовну заяву не подав, з клопотанням про продовження процесуального строку для його подання не звертався.

Інших заяв, в тому числі по суті справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд зазначає, що розгляд даної судової справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування головуючої судді у даній справі у відпустці, в порядку черговості.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив наступні обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. справи 6).

Судом встановлено, що 04.07.2023 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (арк. справи 17).

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

За результатами розгляду заяви від 04.07.2023, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, прийнято рішення №96 від 12.07.2023, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав недостатності страхового стажу (арк. справи 18).

Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії за віком, відповідач вказав, що до страхового стажу позивача, за доданими документами, зараховано 26 років 07 місяців 09 днів, при необхідному 29 років.

При цьому, відповідачем, за результатом розгляду документів та заяви позивача, не враховано до страхового стажу періоди трудової діяльності згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.07.2000 оскільки її заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, а саме записи про роботу передують даті видачі трудової книжки. Рекомендовано для зарахування зазначених періодів до страхового стажу надати уточнюючі довідки про періоди роботи видані на підставі первинних документів відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (арк. справи 13).

Позивач вважає, що не зарахування спірних періодів до страхового стажу та відмова у призначенні пенсії за віком порушує його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з вимог частини другої статті 2 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону від 09.07.2003 №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що підставою для прийняття рішення від 12.07.2023 №96 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком в частині страхового стажу стало те, що для підтвердження стажу роботи позивач надав в тому числі копію трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.07.2000 (арк. справи 15-16).

Відповідач вказує, що даний документ не взято до уваги з підстав того, що її заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, а саме: записи про роботу передують даті видачі трудової книжки.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.07.2000, заповненої Дочірнім підприємством «Електро-монтаж-470», яке утворено на базі СУ 470 «Електромонтажник» слідує, що з 01.09.1977 по 04.08.1980 позивач навчався у Буданівському професійно-технічному училищі, що підтверджується також Дипломом НОМЕР_2 від 08.08.1980 (арк. справи 12-13), та враховано відповідачем згідно розрахунку стажу Форма РС-право (арк. справи 19). Запис про професійне навчання позивача є першим у вказаній трудовій книжці.

Наступним записом у цій трудовій книжці є запис про військову службу позивача у лавах радянської армії з 16.05.1981 по 20.05.1983, що також підтверджується копією військового квитка позивача НОМЕР_3 від 15.05.1981 (арк. справи 14 зворот) та враховано відповідачем згідно розрахунку стажу Форма РС-право (арк. справи 19).

Надалі, у вказаній трудовій книжці позивача містяться записи про періоди його трудової діяльності у Тернопільському СУ-470 «Електромонтаж», на базі якого у 1999 році утворено Дочірнє підприємство ЕМ-470 ЗАТ «ЕМ». Періоди роботи у вказаному підприємстві позивачу зараховано лише починаючи з 01.02.1998, так як трудова книжка заповнена починаючи з 01.07.2000, а тому період роботи позивача у вказаному підприємстві з 10.07.1983 по 31.01.1998 не зараховано до стажу роботи, що підтверджується розрахунком стажу Форма РС-право (арк. справи 19).

Надаючи оцінку доводам відповідача суд зазначає, що відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно пункту 2.1 Інструкції №58, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції №58, у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Пунктом 1.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637) основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд, провівши системний аналіз наведених вище положень законодавства, зауважує, що основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про періоди роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу - лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Водночас, відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено на роботодавця. Трудова книжка оформлюється при першому прийнятті особи на роботу та при подальшому працевлаштуванні на інше місце роботи обміну не підлягає.

Позивач, звертаючись до територіального органу Пенсійного фонду України, надав відповідачу копію трудової книжки, що ним не заперечується.

Дослідивши долучену до матеріалів справи копію зазначеної трудової книжки суд встановив, що наявний перший запис (навчання), другий (військова служба) та наступний про періоди його трудової діяльності у Тернопільському СУ-470 «Електромонтаж», на базі якого у 1999 році утворено Дочірнє підприємство ЕМ-470 ЗАТ «ЕМ», - внесено посадовою особою Дочірнього підприємства ЕМ-470 ЗАТ «ЕМ», частину з якого враховано відповідачем.

Однак, суд враховує, що вказаний документ містить записи про трудову діяльність позивача, які скріплено печатками роботодавців, у хронологічному порядку з посиланням на первинні документи та підписами відповідних осіб підприємства.

Крім того, на першій сторінці трудової книжки позивача міститься відповідний підпис з печаткою підприємства, періоди трудової діяльності в якому починаючи з 01.02.1998 відповідачем враховано до страхового стажу позивача.

При цьому, суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині періодів роботи, які передують даті заповнення трудової книжки, містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

З огляду на викладене, страховий стаж позивача період роботи позивача з 10.07.1983 по 31.01.1998 на посаді електромонтажника 3 розряду у Тернопільське СУ - 470 «Електромонтаж» підлягає до зарахування.

Суд зазначає, що записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.07.2000 є належним та допустимим доказом підтвердження його трудового стажу в повному обсязі.

При цьому наявність в органу Пенсійного фонду сумнівів у достовірності відомостей в поданих документах може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак це не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

Такі висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17. Як зазначив Верховний Суд, наявність в органів, що призначають пенсію, права вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено пунктом 4.7 Порядку №22-1.

У свою чергу суд перевіряє, зокрема, чи діяв орган Пенсійного фонду добросовісно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи вищенаведене, відмова відповідача у зарахуванні позивачу до страхового стажу спірних періодів роботи є протиправною, оскільки стаж підтверджено основним документом трудовою книжкою працівника (позивача), недостовірності або інших ознак юридичної дефектності якої не встановлено, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

За приписами частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №96 від 12 липня 2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 10 липня 1983 року по 31 січня 1998 року на посаді електромонтажника 3 розряду у Тернопільське СУ - 470 "Електромонтаж".

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 липня 2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" , з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три гривні) гривень 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: вул. Борисенка Олександра, 7, м. Рівне, Рівненська область, 33028, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.