Справа № 260/994/23
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про залишення позовної заяви без розгляду

26 жовтня 2023 рокум. Ужгород№ 260/994/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.

при секретарі судового засідання - Куля Т.Т.

за участю:

представник позивача: Немеш І.В.,

представник відповідача: Чубелка О.Ю.,

розглянувши у підготовчому засіданні клопотання представника відповідача та заяву позивача, подані в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2023 року ОСОБА_1 , через представника адвоката Немеша Віктора Івановича, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, у якій просить:

1. Наказ начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за №203о/с від 10.11.2022 року, яким було звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) капітана поліції ОСОБА_1 (0116577), дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління поліції в Закарпатській області з 10 листопада 2022 року - скасувати.

2. Наказ начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за №208о/с від 16.11.2022 року «Про часткову зміну пункту наказу ГУНП в Закарпатській області від 10.11.2022 року №203о/с» пункт наказу в частині звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 (0116577), дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління поліції в Закарпатській області з 10 листопада 2022 року про часткову змін у наказу №203 від 10.11.2022 року, та вважати його звільненим зі служби в поліції з 17 листопада 2022 року - скасувати.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_1 (0116577), дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління поліції в Закарпатській області - поновити на займаній посаді.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

Представником позивача, на виконання вимог ухвали суду від 22.02.2023 року, було подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій останній зазначив, що листи, якими відповідач направляв позивачу оскаржувані накази, позивач особисто під підпис не отримував. Вказує, що ОСОБА_1 особисто звертався до керівництва ГУНП в Закарпатській області про направлення на його адресу вказаних наказів про його звільнення, яке було направлено 06.12.2022 року до ГУНП в Закарпатської області, однак останні копії наказів на його адресу так і не направили. Відтак, в подальшому адвокатом Немешом І.В. було направлено до ГУНП в Закарпатській області письмовий адвокатський запит про надіслання йому копії наказів про звільнення ОСОБА_1 з органів поліції, та такі були ними отримані. У зв`язку з цим, позивач вважає пропущений строк для звернення до адміністративного суду з позовом пропущеним з поважних причин, та просить такий поновити.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року було відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та зазначено, що питання про поновлення строків на звернення до суду буде розглянуто у підготовчому засіданні.

У підготовчому засіданні 06.04.2023 року, представником відповідача було подано письмове клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. В обґрунтування клопотання вказує, що з 10.11.2022 року позивач припинив виконувати службові обов`язки та не виходив на роботу. Згідно з наданих до відзиву доказів, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 10.11.2022 року №2209 ОСОБА_1 отримав 13.12.2022 року; наказ ГУНП від 10.11.2022 року №203 о/с - отримав 15.12.2022 року; наказ ГУНП від 10.11.2022 року №208 о/с - отримав 20.12.2022 року. Проте з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 21.02.2022 року із пропуском місячного терміну та без зазначення поважних причин.

Позивачем у підготовчому розгляді заперечується факт отримання чи ознайомлення його наказами, направленими на його адресу місця проживання.

З метою з`ясування обставин щодо ознайомлення позивача з наказами та, як наслідок, вирішення питання щодо причин пропуску позивачем строку звернення до суду та наявності підстав для його поновлення, судом ухвалою суду від 27 червня 2023 року було витребувано від сільського відділення поштового зв`язку Закарпатської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» с. Іза відомості щодо того кому, коли саме, та за якою адресою було вручено наступні поштові відправлення: 231; 946; 954; 030; 049.

15 вересня 2023 року ухвалою суду було повторно витребувано від сільського відділення поштового зв`язку Закарпатської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» с. Іза, за підписом директора відділення, а саме належні докази, з яких буде можливо встановити хто, коли та ким було вручено поштові відправлення 231, 946, 954, 030, 049 ОСОБА_1 .

На виконання вимог ухвал суду, 02 жовтня 2023 року від начальника ВПЗ Іза до суду надійшов лист у якому повідомлено, що поштові відправлення 231, 946, 954, 030, 049 були вручені ОСОБА_1 листоношею ОСОБА_2 під підпис у відповідний журнал Ф-8 реєстрації вручених листів та повідомлень. Також на підтвердження надала копію витягу з журналу. Також повідомили суду про готовність листоноші з`явитися в судове засідання у якості свідка.

16 жовтня 2023 року до суду представником позивача було подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду у якій, як і в попередній заяві про поновлення строку звернення до суду, зазначив, що ОСОБА_1 оскаржувані накази особисто під підпис не вручалися і тільки 16.02.2023 року на адресу адвоката Немеша І.В. надійшов лист ГУНП в Закарпатській області, яким було надіслано копії наказів про звільнення від 10.11.2022 року за №203 о/с, від 16.11.2022 року за №208 о/с.

В підготовчому засіданні представник позивача наголосив та тому, що позивач оскаржувані накази не отримував, підписи у журналі Форми №8 реєстрації вручених листів та повідомлень, надані відділенням Укрпошти, сфальсифіковані, що стало підставою для подання ОСОБА_1 заяви в порядку статті 214 КПК України. Просив суд взяти до уваги викладене у заявах про поновлення строку звернення до суду, визнати такі причини поважними та поновити такий строк.

Представник відповідача у підготовчому засіданні просила суд відмовити у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду та залишити позовну заяву без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду поданих клопотань, суд встановив наступне.

Предметом позову в даній справі є скасування наказів Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №203о/с від 10.11.2022 року та №208о/с від 16.11.2022 року.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані, зокрема, ст. 122 КАС України, відповідно до якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами

Таким чином, чинне законодавство обмежує право позивача на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, дотримання строку звернення з позовом, є однією з умов реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу, приписами ч. 3 статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Виходячи з положень частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, тобто є публічною службою в розумінні пункту 17 частини першої статті 4 КАС України.

Отже, поданий на розгляд суду спір належить до категорії спорів з приводу проходження публічної служби.

Відповідно до ч.5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Звертаючись до суду з заявою про поновлення строку звернення з зазначеним адміністративним позовом, представником позивача зазначено, що позивач не знав про порушення свої прав.

Щодо посилань позивача на не вручення йому копії оскаржуваного висновку, суд зазначає наступне.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011р. №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

При цьому, обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 зробив правові висновки, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Разом з тим, судом встановлено та не заперечується позивачем, ним з 10.11.2022 року припинено виконання своїх службових обов`язків.

У зв`язку з тим, що позивач не з`являвся на роботу, ГУНП в Закарпатській області надсилало позивачу накази, що оскаржуються, засобами поштового зв`язку поштовими відправленнями 231, 946, 954, 030, 049.

В матеріалах справи містяться докази, що підтверджують отримання позивачем оскаржуваних наказів, які були надані на вимогу суду, відділенням поштового зв`язку Закарпатської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» с. Іза.

Так, згідно з викопіюванням з журналу форми №8 «Реєстрація вручених листів та повідомлень», підтверджується факт отримання ОСОБА_1 під підпис поштових відправлень 231 19.11.2022 року, 946 15.11.2022 року, 954 15.11.2022 року, 030 19.11.2022 року, 049 19.11.2022 року.

Безспірних доказів протилежного позивачем до суду не надано.

Крім того, представником позивача не було заявлено клопотання до суду про виклик та допит у якості свідка листоноші ОСОБА_2 .

Також, позивач зазначає, що він 06.12.2022 року особисто звертався до ГУНП в Закарпатській області про направлення на його адресу оскаржуваних наказів про звільнення та накладення дисциплінарного стягнення, що також підтверджує факт обізнаності про його звільнення.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що про порушення своїх прав позивач знав ще в листопаді 2022 року, однак лише з 07.02.2023 року (дата укладання договору про надання правової допомоги) почав вчиняти дій спрямовані на захист своїх порушених прав та до суду звернувся лише 21.02.2023 року, тобто після спливу понад трьох місяців після винесення відповідачем оскаржуваних наказів.

Разом з тим, позивач не зазначив та не обґрунтував, які заходи вживались ним для негайного прибуття на роботу та виконання своїх обов`язків за посадою за першої такої можливості. Позивач не обґрунтував, що він не мав об`єктивної можливості своєчасно дізнатись про прийняття оскаржуваного наказу про звільнення із служби в поліції від 10.11.2022 року та звернутись до суду в межах встановлених Кодексом адміністративного судочинства України строків звернення до суду.

Судом не встановлено переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Водночас, отримання оскаржуваних наказів лише у лютому 2023 на адвокатський запит представника позивача, свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду та свідчить про штучну пролонгацію строків звернення до суду.

Інших обставин та доказів на їх обґрунтування представник позивача у клопотанні про поновлення строку звернення до суду не зазначив.

Частиною першою та другою статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки позивач не навів будь-яких обставин і не надав відповідних доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду, отже не обґрунтував поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд не вбачає жодних належних підстав для визнання причин пропуску такого строку поважними та його поновлення, у зв`язку з чим вважає наявними підстави для повернення позову у зв`язку з пропуском місячного строку звернення до суду із цим позовом.

Суд зазначає, що така позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16.10.2019 по справі №520/2559/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 24.02.2021р. у справі №9901/141/20 дійшла висновків, що ст. 122 КАС України встановлено скорочені строки звернення з позовом до суду у справах щодо проходження публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому, не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами ( строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначено в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим в пункті 47 Рішення ЄСПЛ, Високий Суд вказав, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява №3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Отже, у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень з пропуском строку на таке оскарження, позивачем мають бути наведені переконливі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що реалізація ОСОБА_1 права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб державного органу. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

З огляду на зазначене, суд відмовляє позивачу у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду як цілком необґрунтованої.

Оскільки судом не встановлено підстав для поновлення строку звернення до суду, суд вважає за необхідне, у відповідності до п.8 ч. 1 ст. 240 КАС України, позов залишити без розгляду.

З огляду на викладене суд вважає, що у задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду слід відмовити, а клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду - задоволити.

Керуючись статтями 123, 169, 171, 240, 243, 248, 256, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду - відмовити.

Клопотання Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 31 жовтня 2023 року.

СуддяЯ. М. Калинич