Справа № 320/13978/23
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року м. Київ № 320/13978/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області та просить суд:

визнати протиправними дії щодо не нарахування та виплати судді Києво - Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 11.01.2019 по 13.08.2020 (включно);

зобов`язати здійснити нарахування та виплату судді Києво - Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 11.01.2019 по 13.08.2020 (включно) в розмірі 1 513 795,97 грн;

допустити до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та виплатити суддівську винагороду за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Вищою радою правосуддя за результатом розгляду подання Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя прийнято рішення «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Києво Святошинського районного суду Київської області на підставі п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України», однак рішенням Верховного Суду зазначене рішення було скасовано.

Вказує, що у березні 2023 року звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації у Київській області щодо здійснення нарахування та виплати суддівської винагороди, компенсації невикористаних днів основної щорічної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки, допомоги на оздоровлення за період його незаконного звільнення, однак відповідачем було відмовлено.

На думку позивача така відмова є протиправною та такою, що порушує його права та законні інтереси.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, а також залучено у якості третьої особи Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Учасники справи до суду не з`явились, однак про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Представник відповідача направив до суд відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказує, що Територіальне управління Державної судової адміністрації у Київській області здійснює лише нарахування та виплату заробітної плати, суддівської винагороди відповідно до наказів, табелів обліку робочого часу уповноважених посадових осіб місцевих судів загальної юрисдикції, які не суперечать положенням чинного законодавства.

Відповідач вважає, що у нього відсутні підстави для нарахування та виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу судді Києво Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , оскільки таке питання при прийнятті рішення Верховним Судом не вирішувалось.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Частиною 9 ст. 205 КАС України визначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані учасниками справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Указом Президента України «Про призначення суддів» від 19.08.1997 № 856/97 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Києво Святошинського районного суду Київської області.

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 28.11.2002 № 334-1V ОСОБА_1 обрано на посаду судді Києво-Святошинського районного суду Київської області безстроково.

Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11.07.2018 №2247/Здп/15-18 суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді.

Зазначене рішення було оскаржено суддею ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, за результатами розгляду скарги рішенням Вищої ради правосуддя від 29.11.2018 №3653/0/15-18 рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11.07.2018 № 2247/Здп/15-18 про притягнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності залишено без змін.

30.11.2018 до Вищої ради правосуддя надійшло подання Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя про звільнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 та 19.12.2018 Вища рада правосуддя, розглянувши подання Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя про звільнення судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за результатами якого прийняла рішення № 3948/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України".

10.01.2019 Головою Києво-Святошинського районного суду Київської області, відповідно до ст. 24, 115 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ст. 126 Конституції України, видано наказ № 1-К, яким звільнено з 10.01.2019 ОСОБА_1 з посади судді Києво - Святошинського районного суду Київської області на підставі п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України.

Підставою видання наказу зазначено рішення Вищої ради правосуддя від 18.12.2018 № 3948/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України".

Не погоджуючись з рішенням Вищої ради правосуддя позивач оскаржив його до Верховного суду та відповідно до рішення Верховного Суду від 15.06.2020 (справа № 9901/33/19) позов ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 18.12.2018 № 3948/0/15-18 задоволено.

Наказом голови суду від 14.08.2020 № 6-К наказ голови суду № 1-К з 10.01.3019 «Про звільнення судді ОСОБА_1 » визнано таким, що втратив чинність, а також зараховано суддю ОСОБА_1 до штату суду з 11.01.2019.

Також наказом голови суду від 10.09.2020 № 7-К було внесено зміни до наказу голови суду від 14.08.2020 № 6-К, а саме п. 2 наказу, яким зараховано суддю ОСОБА_1 до штату Києво- Святошинського районного суду Київської області з 14.08.2020, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису.

Наказом голови суду № 5-К від 05.10.2022 внесено зміни до п. 2 наказу голови суду № 6-К від 14.08.2020 «Про скасування наказу про звільнення судді ОСОБА_1 та зарахування судді до штату суду» (в редакції наказу голови суду № 7-К від 10.09.2020 «Про внесення змін до наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.08.2020 № 6-К), яким зарахувано суддю ОСОБА_1 до штату Києво-Святошинського районного суду Київської області з 11.01.2019 з посадовим окладом відповідно до штатного розпису».

В лютому 2023 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою, згідно якої просив видати довідку про те, який розмір суддівської винагороди (з розбивкою помісячно), з урахуванням доплат за вислугу років та регіонального коефіцієнту, повинен бути нарахований судді ОСОБА_1 за період з 11.01.2019 по 14.08.2020 та видати довідку про те, який розмір грошової компенсації підлягає виплаті судді ОСОБА_1 за невикористану щорічну відпустку за період з 11.01.2019 по 14.08.2020, видати довідку про те, який розмір допомоги на оздоровлення підлягає виплаті судді ОСОБА_1 за 2019 рік.

На дане звернення від відповідача було отримано відповідь від 02.03.2023 № 02-16/405/23 згідно якої зазначено, що у територіального управління відсутні підстави для надання довідки про розмір суддівської винагороди за період з 11.01.2019 по 13.08.2020, позаяк вона за вказаний період не нараховувалась відповідно до наказів та табелю обліку робочого часу Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Разом із тим, повідомлено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого загального суду Київської області станом на 01.01.2020 становить 63 060,00 грн регіональний коефіцієнт для суддів Києво-Святошинського районного суду становить 1,25.

У березні 2023 року позивач письмово звернувся до Територіального управління ДСА України в Київській області з проханням здійснити нарахування та виплату судді ОСОБА_1 суддівської винагороди (з урахування вислуги років та регіонального коефіцієнту) за період з 11.01.2019 по 13.08.2020, здійснити нарахування та провести виплату компенсації невикористаних днів основної щорічної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік, а також здійснити нарахування та провести виплату допомоги на оздоровлення, що підлягала виплаті судді ОСОБА_1 за 2019 рік.

Однак листом № 04-25/488/2023 від 14.03.2023 Територіальне управління ДСА України в Київській області повідомило позивача про відсутність підстав для здійснення зарахування та виплату суддівської винагороди за час вимушеного прогулу.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Положеннями ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю (далі КЗпП України) та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Сплата коштів за вимушений прогул є гарантією особи та виконує компенсаторну функцію у відносинах незаконного її звільнення, впливає на відносини соціального захисту, право на що визначено ст. 46 Конституції України.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи вказану норму під час розгляду справи № 826/808/16 у постанові від 20.06.2018 дійшла висновку, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу та законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Враховуючи, що постановою Верховного Суду від 15.06.2020 (справа № 9901/33/19) позов ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 18.12.2018 № 3948/0/15-18 щодо його звільнення задоволено, а отже встановлено, що позивача було незаконно звільнено із займаної ним раніше посади.

Враховуючи незаконне звільнення з посади судді на підставі протиправного рішення Вищої ради правосуддя, його подальшого скасування Верховним Судом, та прийняттям головою суду наказу (із змінами) про зарахування до штату Києво-Святошинського районного суду Київської області судді Волчка А.Я., останній має законне право на отримання невиплаченої суддівської винагороди за період з 11.01.2019 13.08.2020 (включно).

Згідно з ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно з п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку № 100.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п. 13 Порядку № 100 при обчисленні заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються, зокрема, основна заробітна плата, доплати і надбавки за вислугу років тощо.

Відповідно до абзацу 8 п. 2 Розділу II Порядку № 100 у разі, коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулась у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Згідно з положеннями п. 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, упродовж якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Згідно з ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

вислугу років;

перебування на адміністративній посаді в суді;

науковий ступінь;

роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Отже, суддівська винагорода для нарахування середнього заробітку позивача має обчислювалась, виходячи з положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016.

Виходячи з зазначених положень законодавства, посадовий оклад судді визначався у наступних розмірах:

З 01.01.2019 по 31.12.2019 - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб встановленого на 01 січня календарного року;

З 01.01.2020 - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 1 921,00 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 2 102,00 грн.

Станом на день незаконного звільнення з посади, позивач мав стаж роботи більше 20 років, що надавало йому право на надбавку за вислугу років у розмірі 50 % від посадового окладу.

Крім того, до базового розміру посадового окладу, додатково застосовується регіональний коефіцієнт 1,25, оскільки суддя ОСОБА_1 , здійснює правосуддя у суді Києво-Святошинського районного суду Київської області, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб (м. Київ).

Таким чином, суддівська винагорода позивача станом на 01.01.2019 обраховується наступним чином: 36 018,75 грн (посадовий оклад) (28 815,00 грн х 1.25) + 18 009,37 грн (вислуга років) = 54 028,12 грн.

Суддівська винагорода позивача станом на 01.01.2020 обраховується наступним чином: 78 825,00 грн (посадовий оклад) (63 060,00 грн х 1,25) + 39 412,50 грн (вислуга років) = 118 237,50 грн.

Враховуючи, що позивача у зв`язку з незаконним звільненням з посади судді, було зараховано до штату суду 11.01.2019, йому підлягає виплата суддівської винагорода за 15 робочих днів січня 2019 року з наступного розрахунку: 54 028,12 грн (місячний розмір суддівської винагороди) - 21 (кількість робочих днів в місяці) х 15 (робочих днів) = 38 591,55 грн.

За період з 01.02.2019 по 31.12.2019 невиплачена суддівська винагорода судді ОСОБА_1 обраховується наступним чином: 54 028,12 грн (місячний розмір суддівської винагороди) х 11 (кількість місяців) = 594 308 грн.

Так, всього за 2019 рік підлягає стягненню 38 591,55 грн + 594 308 грн = 632 899,55 грн.

За період з 01.01.2020 по 31.07.2020 суддівська винагорода судді ОСОБА_1 обраховується наступним чином: 118 237,50 грн (місячний розмір суддівської винагороди) х 7 (кількість місяців) = 827 662,50 грн.

За період 01.08.2020 по 13.08.2020 (включно) суддівська винагорода судді Волчко А.Я. обраховується наступним чином: 118 237,50 грн (місячний розмір суддівської винагороди) - 20 (кількість робочих днів в місяці) х 9 (робочих днів) = 53 206,92 грн.

Всього за 2020 рік підлягає стягненню 827 662,50 грн + 53 206,92 грн = 880 869,42 грн.

Таким чином, разом сума невиплаченої суддівської винагороди за період з 11.01.2019 по 13.08.2020 становить 1 513 795,97 грн (632 899,55 грн + 880 869,42 грн), без урахування податку на заробітну плату та інших обов`язкових платежів до бюджету.

Щодо тверджень відповідача про право та підстави нарахування суддівської винагороди, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до п.п. 2 п. 6 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17.01.2019 № 141/0/15-19, Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вишої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, Державної судової адміністрації У країни та і територіальних управлінь.

Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, є розпорядником вищого рівня і безпосередньо не здійснює розрахунок та виплату суддівської винагороди суддям, у той же час як розпорядником бюджетних коштів, який здійснює нарахування та виплату суддівської винагороди позивачу, у даному конкретному випадку є Територіальне управління ДСА в Київській області.

Так, відповідно до абзацу 3 ч. 3 ст. 10 Бюджетного кодексу України головні розпорядники бюджетних коштів визначають мережу розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів з урахуванням вимог щодо формування єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів і одержувачів бюджетних коштів та даних такого реєстру.

Згідно абзацу 7 п. 1.2 глави 1 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1407 від 24.12.2012 (далі Порядок № 1407) мережа розпорядника коштів державного бюджету - згрупована відповідно до законодавства головним розпорядником коштів державного бюджету (розпорядником коштів державного бюджету нижчого рівня, що має власну мережу) інформація щодо розпорядників нижчого рівня, які у своїй діяльності підпорядковані цьому розпоряднику та/або діяльність яких координується ним, а також отримують від нього бюджетні асигнування, та одержувачів коштів державного бюджету.

Відповідно до Порядку № 1407 розпорядники нижчого рівня поділяються на бюджетні установи, що мають власну мережу, та на бюджетні установи, що не мають мережі.

Отже, місцеві суди включені до реєстру розпорядників бюджетних коштів як бюджетна установа, що не має власної мережі, а функції розпорядника бюджетних коштів щодо всіх місцевих судів та територіальних управлінь ДСА здійснює безпосередньо ДСА України, тому функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевого суду здійснює територіальне управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Відтак, рішення суду щодо стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області щодо не нарахування та виплати судді Києво - Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 11.01.2019 по 13.08.2020 (включно).

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Київській області () здійснити нарахування та виплату судді Києво - Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суддівської винагороди за період з 11.01.2019 по 13.08.2020 (включно) в розмірі 1 513 795 (один мільйон п`ятсот тринадцять тисяч сімсот дев`яносто п`ять) грн 97 коп. з якої підлягають відрахуванню податкові платежі та обов`язкові внески.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та сплати на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суддівської винагороди за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.