Справа № 640/20181/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Ключковича В.Ю.

Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30 червня 2020 року №1088/25-15-33-17-26/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у м. Києві про виключення з реєстру платників єдиного податку від 30.06.2022 №1088/25-15-33-17-26/ НОМЕР_1 .

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління ДПС у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що, згідно з даними інтегрованої картки платника, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів у ФОП ОСОБА_1 наявний податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб. Заборгованість по єдиному податку виникла, у зв`язку з несплатою/невчасною сплатою самостійно визначеного податкового зобов`язання за 3 квартали 2019 року в сумі 8 390,44 грн. (декларація № від 07.11.2019), за І квартал 2020 року в сумі 3 112,99 грн. (декларація № від 24.04.2020). На переконання апелянта, вищевказане є достатньою підставою для прийняття оскаржуваного рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку від 30.06.2020 № 1088/25-15-33-17-261/ НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 виключено з реєстру платників єдиного податку, у зв`язку з виявленням контролюючим органом під час проведення перевірки порушень платником єдиного податку вимог пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України та наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів відповідно до абзацу восьмого підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України.

Зазначене рішення винесене на підставі Акту про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку умов застосування спрощеної системи оподаткування від 15.06.2020 №1126/26-15-33-17-11/ НОМЕР_1 .

Перевіркою виявлено порушення ФОП ОСОБА_1 абзацу восьмого підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України (у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів), а саме: станом на 01.06.2020 борг по сплаті єдиного податку з фізичних осіб у сумі 9 635,21 грн. Під час перевірки відповідачем використано дані АІС «Податковий блок», заяву про право застосування спрощеної системи оподаткування від 09.09.2013, група 3 (5% від доходу).

Не погоджуючись із даним рішенням про виключення з реєстру платників єдиного податку, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

За приписами п. 31.1 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

В силу вимог пункту 38.1 статті 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПУ України передбачено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки:

1) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

2) у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, платниками єдиного податку першої і другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

3) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків;

5) у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми;

6) у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення;

7) у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності;

8) у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів;

9) у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.

У відповідності до п. 299.10 ст. 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків; 5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Згідно пункту 299.11 статті 299 ПК України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Отже, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході такої перевірки порушень, відповідно до яких, платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві, на підставі Акта камеральної перевірки від 15.06.2020 №1126/26-15-33-17-11/ НОМЕР_1 прийнято рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку від 30.06.2020 № 1088/25-15-33-17-261/ НОМЕР_1 , яким ФОП ОСОБА_1 виключено з реєстру платників єдиного податку (а.с.с 12-14).

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало виявлення контролюючим органом під час проведення перевірки порушень платником єдиного податку вимог пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України та наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів відповідно до абзацу восьмого підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України.

Як зазначає апелянт, згідно з даними інтегрованої картки платника, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів у ФОП ОСОБА_1 наявний податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб, а саме: 01.01.2020 - 6 522,63 грн., 01.02.2020 - 6 522,63 грн., 01.03.2020 - 6 522,22 грн., 01.04.2020 - 6 522,22 грн., 01.05.2020 - 6522,22 грн., 01.06.2020 - 9 635,21 грн.

При цьому, апелянт вказує, що заборгованість по єдиному податку виникла, у зв`язку з несплатою/невчасною сплатою самостійно визначеного податкового зобов`язання за 3 квартали 2019 року в сумі 8 390,44 грн. (декларація № від 07.11.2019), за І квартал 2020 року в сумі 3 112,99 грн. (декларація № від 24.04.2020).

Водночас, як вказує позивач в позовній заяві, він сплачував єдиний податок у розмірах та у строки, встановлені законодавством, проте, через помилку у листопаді 2019 року платіж від 18.11.2019 на суму 8 390,44 грн. зі сплати єдиного податку помилково сплачений на інший рахунок, а саме, на рахунок єдиного соціального внеску.

Крім того, позивач зазначає, що після отримання Акту перевірки, ним виявлено відповідну помилку та сплачено відповідні суми єдиного соціального внеску на вірний рахунок.

Колегія судів, дослідивши матеріали справи, встановила, що вищевказані твердження ФОП ОСОБА_1 підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями платіжного доручення №70 від 18 листопада 2019 року на суму 8 930,44 грн. та дублікату квитанції №0.0..1 від 30 червня 2020 року на суму 8 390,44 грн. (а.с. 10-11).

Таким чином, з вищевказаного вбачається, що єдиний податок з фізичних осіб за 3 квартал 2019 року сплачений позивачем вчасно, але на помилковий розрахунковий рахунок.

При цьому, невірне зазначення платником призначення платежу не призвело до ненадходження відповідної суми податку до бюджету у визначений законом строк.

Отже, в межах спірних правовідносин позивачем своєчасно сплачене податкове зобов`язання, яке зараховано до Державного бюджету України. Відтак, позивач, як платник податків, вчинив дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до Державного бюджету.

Як наголосив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 813/1373/16, помилкове визначення під час сплати суми податкового зобов`язання казначейського рахунку не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений Податковим кодексом України строк, а відтак, i для висновку про наявність підстав для виключення позивача з реєстру платника єдиного податку.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач виконав свій податковий обов`язок зі сплати єдиного податку у встановлений строк, а тому, не підтверджується наявність у позивача податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у м. Києві про виключення з реєстру платників єдиного податку від 30.06.2020 №1088/25-15-33-17-26/.

Разом з тим, слід зазначити, що в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року судом першої інстанції помилково зазначено дату прийняття рішення Головного управління ДПС у м. Києві №1088/25-15-33-17-26/, а саме, замість від 30 червня 2020 року помилково зазначено 30 червня 2022 року. Водночас, враховуючи, що позивач просив скасувати рішення відповідача від 30.06.2020 №1088/25-15-33-17-26/, яке наявне в матеріалах справи, інше рішення податкового органу в справі відсутнє, судом першої було надано вірну оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає, що дана описка в даті (році) прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку не є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Ключкович В.Ю.

Кузьмишина О.М.