Справа № 380/21166/23
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року справа № 380/21166/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 08.09.2023 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач) з вимогою стягнути з відповідача військової частини НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата індексації грошового забезпечення) у розмірі 49804,97 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач повідомив, що звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 25.06.202019. На момент виключення із списків особового складу військової частини з ОСОБА_1 не проведений повний розрахунок при звільненні, а саме позивач з`ясував, що відповідач здійснював нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у занижених розмірах, оскільки обрав невірний базовий місяць для її нарахування. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду №380/3632/21 від 31.05.2021 ВЧ НОМЕР_1 23.08.2023 перерахувала на банківський рахунок ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення в розмірі 50535,26 грн. Позивач вважає, що період з 26.06.2019 по 23.08.2023 є періодом затримки розрахунку при звільненні з роботи, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, з врахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно з середнім заробітком за час затримки розрахунку, в розмірі 49804,97 грн.

Суд відкрив провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішив розглянути таку справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, позов не визнає, просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Відповідач вважає посилання позивача на стягнення середнього заробітку в порядку ст.ст. 116,117 КЗпП України безпідставними та такими, що не повинні братися до уваги. Вказує, що питання проходження служби військовослужбовцями і виплати їм грошового забезпечення регулюється окремим законодавством і на них не поширюється норми статей 116, 117 КЗпП України.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, заперечень на позов, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) проходив військову службу, відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №138 від 25.06.2019 з 25.06.2019 виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 7).

Вважаючи, що за період з 01.01.2016 по 25.06.2019 ВЧ НОМЕР_1 здійснювала виплату індексації грошового забезпечення у занижених розмірах через невірне обрання базового місяця для її нарахування, ОСОБА_1 звернувся до суду для захисту своїх прав. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 у справі №380/3632/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю, суд: - визнав протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення не у повному обсязі за період з 01.01.2016 по 25.06.2019; - зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця індексації - січень 2008 року та з 01.03.2018 по 25.06.2019 з урахуванням базового місяця індексації - березень 2018 року, та урахуванням виплаченої суми (а.с.7звор. - 10). Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суд від 04.02.2022 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 у справі №380/3632/21 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с. 11-13). За результатом розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 . Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду прийняв постанову від 30.05.2023, відповідно до якої скасував постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2022 у справі №380/3632/21 в частині скасування рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 про визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 не у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 і зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця індексації - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених коштів, й ухвалення у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, залишив в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 в цій частині; в іншій частині постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2022 залишив без змін (а.с. 13звор. -17).

На виконання судового рішення у справі №380/3632/21 ВЧ НОМЕР_1 нарахувала та виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, кошти в сумі 50535,26 грн. надійшли 23.08.2023 на його банківський рахунок, що підтверджується квитанцією про зарахування коштів (а.с.18).

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 та пункту 2 частини першої статті 19 КАС України спори з приводу проходження та звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII. Згідно з частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною третьою статті 24 Закону №2232-XII визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджене Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008). Відповідно до пункту 242 Положення №1153/2008:

- після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання (абзац перший);

- особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абзац третій).

Частиною першою статті статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) визначено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 5 розділу ІV Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 розділу ІV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.03.2019 у справі №820/660/17 вказав:

« … за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини»;

«… непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/міліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України»;

«…реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань».

У постанові від 28.06.2023 у справі №560/11489/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов такого висновку:

«12. Поза тим треба застерегти, що правова позиція суду касаційної інстанції основується на нормативному регулюванні спірних правовідносин, зміна якого може вплинути на те, яким чином її застосовувати до правовідносин, які виникли після цієї зміни.

Зазначене застереження у контексті цієї справи зумовлене тим, що з 19 липня 2022 року стаття 117 КЗпП України - текст якої написаний вище - діє у редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-ІХ.

Звертаємо увагу, що відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Суди попередніх інстанцій під час вирішення цього спору керувалися приписами статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ. Принаймні до такого висновку спонукає зміст їхніх судових рішень, надто суду апеляційної інстанції, який визначив суму, яка підлягає стягненню на користь позивача за 1743 днів (за період з 26 грудня 2017 року по 6 жовтня 2022 року), спираючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19. Але наведений у тій постанові підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку. Іншими словами, на той час стаття 117 КЗпП України діяла дещо в іншій редакції, яка не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Вже на дату звернення ОСОБА_1 (1 листопада 2022 року) до суду з цим позовом стаття 117 КЗпП України діяла в редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-ІХ, і підлягала застосуванню».

При прийнятті рішення суд виходить з таких мотивів:

ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 та виключений зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 25.06.2019. За час проходження служби відповідач при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу невірно встановив базовий місяць, тому нарахування індексації за період з 01.01.2016 по 25.06.2019 здійснювалось відповідачем невірно та призвело до нарахування та виплати індексації грошового забезпечення в занижених розмірах. Ці обставини встановлені в рішенні суду №380/3632/21 між тими ж сторонами та відповідно до статті 78 КАС України не підлягають доказуванню.

Суми індексації є складовою грошового забезпечення та охоплюються поняттям всіх сум, що належать працівнику при звільненні в розуміння статті 116 КЗпП, тому затримка їх виплати є підставою для стягнення з відповідача коштів за затримку розрахунку. При обчисленні періоду затримки суд враховує, що ОСОБА_1 фактично отримав суму індексації грошового забезпечення 23.08.2023 (а.с. 18). Період затримки розрахунку при звільненні обчислюється починаючи з першого дня після звільнення до дати остаточного розрахунку (з 26.06.2019 по 22.08.2023) та становить 1518 календарних днів (4 роки 1 місяць 27 днів).

Суд враховує, що на дату звернення позивача до суду з цим позовом (08.09.2023) як і на дату виплати сум індексації відповідно до рішення суду у справі №380/3632/21 (23.08.2023) стаття 117 КЗпП України з 19.07.2022 діяла в редакції, викладеній згідно із Законом №2352-ІХ. Тому час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями (такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 28.06.2023 у справі №560/11489/22). Отже, період затримки розрахунку при звільненні слід обчислювати не більше як за шість місяців (з 26.06.2019 по 26.12.2019), що становить 182 календарних дні.

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 (а.с.18звор.) розмір виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за два повні місяці перед звільненням становив: за квітень 2019 року 14274,58 грн., травень 2019 року 14297,84 грн., усього 28572,42 грн.; при ділення цієї суми на 61 дні середньоденне (в календарних днях) грошове забезпечення становить 468,40 грн. Отже, обчислений відповідно до встановлених статтею 117 КЗпП правил середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні з роботи сум складає 85248,80 грн. (468,40 х 182).

Позивач, провівши особисті розрахунки (з врахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно з середнім заробітком за час затримки розрахунку) просить суд стягнути з відповідача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні/невиплату індексації грошового забезпечення у розмірі 49804,97 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 49804,97 грн. підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2) (посвідчення серія НОМЕР_3 , а.с. 20), відтак, звільнений від сплати судового збору згідно пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI.

Керуючись ст.ст.9,19-22,25-26,90,139,229,241-246,250,251,255,295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 49804 (сорок дев`ять тисяч вісімсот чотири) гривні 97 коп.

Судові витрати не розподіляти.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення, апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяМоскаль Ростислав Миколайович