Справа № 160/20009/23
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 жовтня 2023 року Справа № 160/20009/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до 46 комендатури охорони та обслуговування про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до 46 комендатури охорони та обслуговування, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії 46 комендатури охорони та обслуговування () щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_1 ) за період з 01.03.2018 року по день звільнення, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

- зобов`язати 46 комендатуру охорони та обслуговування () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по день звільнення, відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Ухвалою суду від 13 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:

- доказів поважності пропуску строку звернення до суду, у разі необхідності заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, з наведенням відповідних підстав;

- докази які б підтверджували не нарахування та не виплату ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 04.10.2018 року індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (довідки про розрахунок, листи-звернення до відповідача та надання ним відповіді).

На виконання ухвали суду від 13.09.2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку 16 жовтня 2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач просить поновити процесуальний строк звернення до суду.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення з даним позовом позивач зазначає, що в період з 08.08.2016 року по 04.10.2018 року він проходив військову службу на посаді заступника начальника комендатури з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 46 комендатури охорони та обслуговування військової частини НОМЕР_2 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04.10.2018 року №236 був виключений із списків особового складу 04.10.2018 року. Однак, в день звільнення, станом на 04.10.2018 року позивач не отримав повного розрахунку по усім видам забезпечення. В подальшому, позивач звернувся до суду із позовом щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 08.08.2016 року по 01.03.2018 року. За результатами розгляду справи №160/25711/21 судом, 46 комендатуру охорони та обслуговування було зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 08.08.2016 по 01.03.2018 включно із застосуванням в якості місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січня 2008 року. Так, вищевказане рішення суду було остаточно виконано відповідачем 01.07.2023 року. Тому вважає, що право на отримання індексація-різниці у нього виникло після винесення даного рішення суду, а така виплата була здійснена 01.07.2023 року. 13.07.2023 року з метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з проханням здійснити перерахунок та доплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по день звільнення. Однак, 04.08.2023 року у телефонному режимі відповідачем було відмовлено у задоволенні його звернення. Таким чином, вважає, що строк звернення до суду, визначений статтею 122 КАС України ним не пропущений, а тому просить поновити такий строк звернення до суду.

Розглянувши заяву позивача щодо поновлення процесуального строку звернення до суду з даним позовом та дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви позивачу з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що спір щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по день звільнення, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 за № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022 року, внесено зміни, зокрема до Кодексу законів про працю України.

Так, пунктом 18 частини 1 розділу І Закону № 2352-IX назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Таким чином, починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Такий висновок відповідає правовій позиції викладеній у рішенні Верховного Суду у справі №260/3564/22 від 06.04.2023 року.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд враховує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

З матеріалів справи слідує, що в день звільнення зі служби 04.10.2018 року, позивач не отримав повного розрахунку по усім видам забезпечення, а саме, за період з 01.03.2018 року по день звільнення, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. Не погодившись з такими діями відповідача, 15.12.2021 року позивач вперше звернувся до суду із позовною заявою та рішенням суду від 11.02.2022 року по справі № 160/25711/21 (суддя Кальник В.В.) було зобов`язано 46 комендатуру охорони та обслуговування нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 08.08.2016 по 01.03.2018 включно із застосуванням в якості місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січня 2008 року, що позивачем не заперечується, у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Суд звертає увагу, що звернення до суду із позовною заявою 15.12.2021 року, та отримання відмови від відповідача 04.08.2023 року щодо нарахувати та виплатити позивачу фіксовану суму індексації за період з 01.03.2018 року по день звільнення, не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата (в даному випадку як вказує позивач це дата - 04.08.2023), не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 3 роки після звільнення.

Таким чином, з дня не виплати позивачу грошового забезпечення, починаючи з 01.03.2018 по день його звільнення 04.10.2018 минуло більше трьох місяців, а до суду з даним позовом позивач звернувся лише 08.08.2023, що свідчить про пропущений ним тримісячний строк звернення до суду про стягнення належної працівнику заробітної плати (стаття 233 КЗпП України із змінами починаючи з 19.07.2022).

У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч. 1 ст. 123 КАС України).

Так, з аналізу вказаних приписів КАС України слідує, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Всупереч вищенаведеним вимогам, суд зазначає, що заява від 16.10.2023 року про усунення недоліків позовної заяви подана позивачем ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду від 13.09.2023 року задоволенню не підлягає, оскільки заява не містить доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку та обгрунтування поважності причин такого пропуску, що свідчить про невиконання вимог ухвали суду від 13.09.2023 року про залишення позовної заяви без руху, в цій частині.

Крім того, частиною 4 ст. 161 КАС України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За приписами ч. 2, ч. 4, ч. 5 ст. 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом.

Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Частиною 2 ст. 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач, а також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

При цьому, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Суд зазначає, що в ухвалі суду від 13.09.2023 року про залишення позову без руху, позивачу було вказано на недоліки позовної заяви та пропонувалось надати докази які б підтверджували не нарахування та не виплату ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 04.10.2018 року індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (довідки про розрахунок, листи-звернення до відповідача та надання ним відповіді).

Між тим, звертаючись до суду із заявою про усунення недоліків від 16.10.2023 року, до суду не було надано жодного відповідного доказу на підтвердження вказаних обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що позивачем не виконані в повному обсязі вимоги ухвали суду від 13.09.2023 року про залишення позову без руху, а саме, щодо надання доказів на підтвердження обставин про які зазначено у позові.

Крім того, у поданій заяві про усунення недоліків від 16.10.2023 року, позивач просить суд витребувати у відповідача інформацію отриманого ним грошового забезпечення у лютому та березні 2018 року (оклад за військове звання, посадовий оклад, надбавку за вислугу років, надбавку за виконання особливо важких завдань, премію, щомісячну додаткову грошову винагороду) з урахуванням всіх складових, що не мають разового характеру, щоб з`ясувати на яку суму збільшився грошових дохід позивача). При цьому, позивачем не надано до суду доказів того, що він самостійно не міг отримати необхідні докази у відповідача (довідки про розрахунок, листи-звернення до відповідача та надання ним відповіді), що свідчить про неналежне виконання позивачем вимог суду, зазначеним в ухвалі від 13.09.2023 року.

Отже, станом на 30.10.2023 вимоги ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 про залишення позовної заяви без руху, позивачем не виконані.

Згідно з п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що в даному випадку наявні всі передбачені законом умови для застосування наслідків, передбачених п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із чим, позов слід повернути позивачеві.

Керуючись ст.ст. 169, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до 46 комендатури охорони та обслуговування про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева