Справа № 344/18174/23
Суддя: Пастернак І. А.
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/206/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови серії ЕАТ №7763715 від 18.09.2023 року в справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 адвокат Клюба П.Р. звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови серії ЕАТ №7763715 від 18.09.2023 року в справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою поліцейського роти №2 батальйону № 1 УПП у Івано-Франківській області сержанта поліції Яворського Сергія Володимировича від 18.09.2023 року, серії ЕАТ № 7763715 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ст. 121 ч. 10 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. За обставинами адміністративного правопорушення викладеними в постанові встановлено, що 18.09.2023 року о 17 год. 06 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Марійки Підгірянки, 33, Івано-Франківської області водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом перевозив дитину без використання дитячої утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки передбачених конструкцією цього транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 21.11. б ПДР - Забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда. З постановою ОСОБА_1 був категорично незгідний, оскільки, інкримінованого правопорушення не допускав, про що було здійснено відмітку у винесеній постанові, але поліцейський знищив дану постанову, яка була підписана ОСОБА_1 , та виніс нову постанову за тим самим фактом, в яку вніс завідомо неправдиві відомості, проте що ОСОБА_1 відмовився від підпису та отримання постанови. ОСОБА_1 не відмовлявся від підписання постанови, а першу постанову, яку знищив поліцейський, ОСОБА_1 було підписано, у наданні копії цієї постанови ОСОБА_1 було відмовлено. Друга постанова, яку виніс поліцейський за тим самим фактом, серія ЕАТ № 7763715 від 18.09.2023 року, взагалі не була надана для підписання ОСОБА_1 , його прохання про надання для підписання постанови та отримання копії було повністю проігноровано поліцейським Яворським С.В., після чого останнім було внесено недостовірні відомості до офіційного документу - постанови серія ЕАТ № 7763715 від 18.09.2023 року, про відмову ОСОБА_1 у підписання постанови та про відмову ОСОБА_1 в отриманні копії даної постанови. Користуючись наданими правами передбаченими ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 заявив клопотання про участь при розгляді справи адвоката для надання юридичної допомоги. Всупереч вимогам процесуального законодавства, поліцейський Яворський С.В. відмовив у задоволенні даного клопотання, чим позбавив права на захист особу, яка притягується до адміністративної відповідальності. Вважає, що з урахуванням усіх обставин даної справи, є підстави для скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

12.10.2023 року представник Департаменту патрульної поліції України подав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що перед тим як здійснювати рух на ТЗ із дитиною зріст якої менший 145 см., позивач зобов`язаний був вжити необхідних заходів для забезпечення безпечного перевезення дитини як цього вимагає чинне законодавство України, а саме встановити в салоні тЗ утримуючу систему (дитяче автокрісло) за допогмогою якого можна було пристебнути дитину ремнем безпеки під час руху. Однак, позивач проігнорував такі вимоги, та здійснив рух на ТЗ в салоні якого перебувала дитина зростом до 145 см. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.19-29).

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задоволити.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно оскаржуваної постанови серії ЕАТ № 7763715 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі від 18.09.2023 року, поліцейським взводу № 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Яворським Сергієм Володимировичем встановлено, що ОСОБА_1 18.09.2023 року о 17 год. 06 хв., керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 , перевозив дитину без використання дитячої утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки передбачених конструкцією цього транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 21.11. б ПДР. У зв`язку з чим його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За умовами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правила дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (із змінами і доповненнями) (далі - ПДР) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 21.11 «б» ПДР забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда, крім: транспортних засобів, що здійснюють регулярні, регулярні спеціальні та нерегулярні пасажирські автобусні перевезення, за умови дотримання встановлених цими Правилами обмежень швидкості руху; спеціалізованих санітарних автомобілів бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, оперативних транспортних засобів Міноборони, МВС, Національної поліції, ДСНС, Держприкордонслужби, Служби безпеки, Управління державної охорони під час виконання ними невідкладного службового завдання.

Положеннями п.п. 21.13- 21.14 ПДР дитячі утримуючі системи встановлюють на місцях для сидіння, крім першого ряду. У разі перевезення дитини віком до трьох років у легковому автомобілі на місці для сидіння першого ряду допускається встановлення дитячих утримуючих систем, які встановлюються проти напрямку руху з обов`язковим відключенням фронтальної подушки безпеки цього місця для сидіння (у разі її наявності). Дитячі утримуючі системи встановлюють та використовують відповідно до інструкцій виробників цих систем та транспортних засобів.

Адміністративна відповідальність за ч. 10 ст. 121 КУпАП настає у разі порушення правил перевезення дітей. Дана норма є бланкетною та відсилає до розділу 21 Правил дорожнього руху.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі№536/583/17).

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Із відеозаписів наданих представником відповідача не вбачається, що позивач перевозив дитину, зріст якої менше 145 см. без спеціальної утримуючої системи.

Згідно приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи судом не встановлено факту перевезення позивачем 18.09.2023 року дитини, зріст якої менше 145 см, на передньому чи задньому сидінні транспортного засобу ОСОБА_1 без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вказаних норм законодавства, суд прийшов до висновку про скасування рішення суб`єкта владних повноважень та провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 слід закрити, оскільки відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при подачі до суду позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн, однак судовий збір за подання даної позовної заяви підлягав до сплати в розмірі 536,80 грн., а тому судові витрати в розмірі 536,80 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Стосовно заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За приписами статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат визначено, що 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, згідно частини п`ятої цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фатичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правничої допомоги №44/23 від 19.09.2023 адвокатом Клюбою П.Р. (а.с.9-10) та ордеру (а.с.11).

Позивач сплатив на користь адвоката 7 000,00 грн за надання правничої допомоги, що підтверджується квитанцією №04/23 від 28.09.2023 (а.с.8).

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року в справі № 757/36628/16ц (провадження № 61-19062св21) вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної робот, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідачем у відзиві заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, вважає розмір витрат на правову допомогу необґрунтованим та надто завищеним.

Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, клопотання відповідача про зменшення вказаних витрат, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку про те, що заявлені позивачем до відшкодування судові витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн є завищеними та підлягають відшкодуванню на користь позивача лише частково в розмірі 4 000,00 грн.

На підставі ст. 55 Конституції України, ст. 9, 22, 121, 251, 258, 289, 293 КУпАП, та керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови серії ЕАТ №7763715 від 18.09.2023 року в справі про адміністративне правопорушення задоволити частково.

Скасувати постанову поліцейського роти №2 батальйону № 1 УПП у Івано-Франківській області сержанта поліції Яворського Сергія Володимировича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №7763715 від 18.09.2023 року про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції, , місцезнаходження якого: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста 3 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп. та 4 000 грн. витрат на правову допомогу.

В решті вимог позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 02.11.2023 року.

Суддя Пастернак І.А.