Справа № 160/16981/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах дитини: ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_3 період роботи з січня 2004 року по квітень 2008 року;
- зобов?язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву від 25.05.2023 року про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за померлого годувальника ОСОБА_3 з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй протиправно відмовлено у призначенні пенсії на дитину у зв`язку з втратою годувальника, оскільки безпідставно не враховано до страхового стажу період роботи ОСОБА_3 з січня 2004 року по квітень 2008 року, які належним чином підтверджені відомостями трудової книжки.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Ухвалу про відкриття надіслано одержувачам ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та ГУ ПФУ в Миколаївській області та доставлено до їх електронних кабінетів: 02.08.2023 року, а адміністративний позов доставлено до електронних кабінетів відповідачів: 13.07.2023 року, що підтверджено відповідними довідками Дніпропетровського окружного адміністративного суду про доставку електронного листа.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст. ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 30.03.2006 року, ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_2 , батьками якої є: ОСОБА_1 (мати) та ОСОБА_3 (батько).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 22.05.2023 року.
25.05.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на дитину, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 77 від 02.06.2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

У рішенні зазначено наступне:

«дата народження заявниці: ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 25.05.2023.

За нормами статті 36 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV) пенсія з зв`язку з втратою годувальника призначається членам сім?ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера незалежно від тривалості страхового стажу.

Відповідно до ст. 32 № 1058-ІV особи, яким установлено інвалідність, після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (60 років), мають право на пенсію по інвалідності на наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону (не менше 15 років).

Дата народження годувальника 10.08.1958.

Дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вік на день смерті 63 роки 09 місяців.

Страховий стаж годувальника складає 14 років 04 місяці 21 день.

Результати розгляду документів померлого годувальника, доданих до заяви:

відсутня інформація щодо отримання пенсії (за віком, по інвалідності тощо) померлим годувальником.

- до страхового стажу не зараховано періоди роботи протягом січня 2004 року квітня 2008 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування зазначено прізвище « ОСОБА_4 », що не відповідає свідоцтву про смерть « ОСОБА_5 ».

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Висновок: відмовлено в призначенні пенсії у разі втрати годувальника відповідно до ст. 36 Закону № 1058-ІV у зв`язку з відсутністю у померлого годувальника необхідного страхового стажу 15 років.»

Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 77 від 02.06.2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За приписами статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права, свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав, свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами частини першої статті 36 Закону № 1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно частини першої статті 32 Закону № 1058-ІV особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

За умовами абзацу першого частини першої статті 26 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 36 Закону № 1058-ІV непрацездатними членами сім`ї вважаються:

діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Аналіз наведених вище норм Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» дає підстави для висновку про те, що донька померлого годувальника має право на отримання відповідної пенсії, за умови, що її батько на момент смерті досягнув 60 річного віку та мав страховий стаж не менше 15 років.

Відповідачем-2 відмовлено позивачу у призначенні відповідної пенсії з урахуванням того, що у померлого годувальника ( ОСОБА_3 ) відсутній необхідний 15-річний страховий стаж. При цьому, до страхового стажу померлого годувальника не враховано період з січня 2004 року по квітень 2008 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового держаного соціального страхування зазначено прізвище годувальника « ОСОБА_4 », що не відповідає свідоцтву про смерть, де зазначно прізвище « ОСОБА_5 ».

Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Так, трудова книжка ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 від 07.03.1990 року містить записи про те, що у період січня 2004 року по квітень 2008 року він працював в ТОВ НПП «Еталон» у відділі охорони економічної безпеки, тобто вказаний період роботи годувальника належним чином підтверджений відомостями трудової книжки, записи про цей період роботи відповідають вимогам чинного на той час законодавства, є послідовними, не містять виправлень та перекреслень.

Крім того, посилання відповідачів на прізвище годувальника, зазначене в реєстрі застрахованих осіб, як на підставу для неврахування вказаного періоду роботи до його страхового стажу для призначення пенсії, суд оцінює критично з огляду на наступне.

Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування затверджено постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 № 10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 8 липня 2014 р. за № 785/25562 (далі Положення № 10-1) відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

Згідно пунктів 1, 2 розділу ІІІ Положення № 10-1 з метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки.

Облікова картка відкривається у разі:

надходження у складі звітності від страхувальника відомостей про застраховану особу, дані про яку відсутні в Реєстрі застрахованих осіб;

надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; сплату добровільних внесків особами, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування;

надходження відомостей від фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування;

в інших випадках, передбачених Законом.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу ІІІ Положення № 10-1 при створенні облікової картки Пенсійний фонд України направляє до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, запит щодо підтвердження відповідності реєстраційного номера облікової картки платника податків даним ДРФО відповідно до Порядку проведення підтвердження відповідності реєстраційних даних фізичної особи даним Державного реєстру фізичних осіб - платників податків на запити суб`єктів інформаційних відносин, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 листопада 2015 року № 1007, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17 листопада 2015 року за № 1443/27888.

У разі створення облікової картки Пенсійний фонд України формує та надсилає страхувальнику на електронну адресу, зазначену в звітності, повідомлення про відкриття персональної електронної облікової картки застрахованої особи за формою згідно з додатком 1 до цього Положення або надає таке повідомлення застрахованій особі при особистому зверненні до органів Пенсійного фонду України.

Таким чином, при створенні облікової картки особи, Пенсійний фонд перевіряє відповідність реєстраційного номера облікової картки платника податків даним ДРФО.

Отже, відомості щодо застрахованих осіб в Державному реєстрі загальнообов?язкового державного соціального страхування перевіряються не лише за прізвищем, а ще й за реєстраційним номером облікової картки платника податків, номером ЄДРПОУ юридичної особи роботодавця, який надає відомості про нараховану заробітну плату та відраховані внески.

Проте, територіальний орган Пенсійного фонду формально пославшись на відмінність однієї літери в прізвищі годувальника, не перевірив вказану інформацію з урахуванням РНОКПП, роботодавця, відомості про якого вказані у трудовій книжці ОСОБА_3 .

Згідно з пунктом 8 розділу ІV Положення № 10-1 у разі виявлення застрахованою особою некоректних відомостей в її обліковій картці (прізвище, ім`я, по батькові на поточний момент; реєстраційний номер облікової картки платника податків; дата народження, місце народження; стать; громадянство; серія та номер паспорта; номер телефону (за згодою); адреса місця проживання) ця особа може подати до територіального органу Пенсійного фонду України особисто або через представника анкету застрахованої особи для внесення/зміни/уточнення даних в Реєстр(і) застрахованих осіб (далі - Анкета) за формою згідно з додатком 2 до цього Положення та документи, що підтверджують внесення/зміну/уточнення даних та належність помилкових даних цій особі (паспорт (інший документ, що посвідчує особу), трудова книжка, документ, який підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків або право здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта).

Проте, суд враховує, що застрахована особа померла та має можливості реалізувати право, передбачене пунктом 8 розділу ІV Положення № 10-1.

Водночас, обов?язок заповнення облікової картки особи покладено на працівників Пенсійного фонду, а у разі допущення під час заповнення облікової картки особи вказані розбіжності виправляються також посадовими особами Пенсійного фонду України.

Крім того, суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в Державному реєстрі загальнообов?язкового державного соціального страхування, за умови підтвердження наявного стажу відомостями трудової книжки.

Таким чином, відповідач-2 протиправно не зарахував період роботи годувальника ( ОСОБА_3 ) з січня 2004 року по квітень 2008 року до його страхового стажу.

За викладених обставин, позовні вимоги про зарахування періодів роботи ОСОБА_3 з січня 2004 року по квітень 2008 року до його страхового стажу, є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на те, що саме не зарахування вказаного періоду слугувало підставою для прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії за віком № 77 від 02.06.2023 року.

Щодо підстав повторного розгляду заяви позивача Головним управління ПФУ в Дніпропетровській області та визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись розгляд заяви позивача про призначення пенсії та призначення пенсії, суд зазначає про таке.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 25.05.2023 року здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2 Порядку.

Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок щодо повторного розгляду заяви позивача саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, як визначений суб`єкт призначення.

Отже, у задоволенні позовних вимог, заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області слід відмовити.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не надали суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довели правомірності не зарахування позивачу періодів роботи годувальника згідно його трудової книжки до стажу, та відмовили у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

При зверненні до суду позивачем сплачено суду судового збору у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією від 12.07.2023 року.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 715,73 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах дитини: ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 77 від 02.06.2023 року про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за померлого годувальника ОСОБА_3 .

Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_3 період роботи з січня 2004 року по квітень 2008 року.

Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) повторно розглянути заяву від 25.05.2023 року про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Будьоннівським РВ ДМУУ МВС 13.06.2001 року) на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за померлого годувальника ОСОБА_3 з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Будьоннівським РВ ДМУУ МВС 13.06.2001 року) судові витрати з оплати судового збору у сумі 715,73 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна