Справа № 140/18744/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року ЛуцькСправа № 140/18744/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 23 березня 2023 року по 30 травня 2023 року; зобов`язання нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 23 березня 2023 року до дня фактичного розрахунку 30 травня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 . На день звільнення зі служби 23 березня 2023 року повного розрахунку він не отримав. Так відповідач здійснив виплату компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, додаткову відпустку як учаснику бойових дій та виплату грошового забезпечення у зв`язку зі звільненням 30 березня 2023 року у сумі 106610,52 грн, виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168), - 25 квітня 2023 року у сумі 21924,15 грн, виплату заборгованості з індексації грошового забезпечення - 30 травня 2023 року у сумі 46426,33 грн.

Позивач вважає, що оскільки відповідачем було допущено затримку розрахунку при звільненні з військової служби, що є порушенням статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), то відповідно до статті 117 КЗпП України це є підставою для виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку (з 23 березня 2023 року по 30 травня 2023 року).

З наведених підстав просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позов заперечив позовні вимоги та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.26-31). В обґрунтування цієї позиції вказав, що військовослужбовці проходять військову службу та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, а тому до відносин проходження військової служби норми трудового законодавства, зокрема КЗпП України, не застосовуються. Крім того, зазначив, що Військова частини НОМЕР_1 є бюджетною установою, розпорядником коштів третього рівня, тобто кошти використовує лише за призначенням і в конкретно встановлених цілях, які виділяються Адміністрацією Державної прикордонної служби України. Розрахунок з ОСОБА_1 відбувся в межах надходжень бюджетних асигнувань та відповідно до чинного законодавства.

Інші заяви по суті пору від сторін не надходили.

Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21 березня 2023 року №254-ОС позивача звільнено з військової служби на підстав підпункту «г» пункту 3 часини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (а.с.14), а наказом від 23 вересня 2022 року №260-ОС виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 23 березня 2023 року (а.с.15).

Зі змісту наказу від 23 березня 2023 року №260-ОС слідує, що ОСОБА_1 при звільненні належить виплатити, зокрема, компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік за 40 календарних днів та за 2023 рік за 6 календарних днів. Також виплаті підлягає компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019-2023 роки загальною тривалістю 70 календарних днів.

З довідки-розрахунку відповідача видно, що сума заборгованої індексації під час проходження військової служби в Військовій частині НОМЕР_1 становить 47133,33 грн (а.с.21-22).

В особистій картці грошового забезпечення з січня по червень 2023 року (а.с.37) вказано, що суми грошового забезпечення та одноразових виплат, які були нараховані ОСОБА_2 при звільненні, було виплачено 30 березня 2023 року. Серед одноразових виплат - грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки в сумі 45054,75 грн та компенсація за невикористані дні додаткової щорічної відпустки як учаснику бойових дій в сумі 68561,50 грн

Також з особистої картки грошового забезпечення встановлено, що позивачу нараховано додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, у сумі 22258,00 грн, яку виплачено фактично 25 квітня 2023 року (сума з відрахуванням податків і зборів становить 21924,15 грн), що підтверджується банківською випискою із карткового рахунку позивача (а.с.18-19).

Крім того, на адвокатський запит в інтересах позивача відповідач у листі від 29 квітня 2023 року №11/3253-23-вих (а.с.11-13) підтвердив, що розрахунок виплат при звільненні (компенсації за невикористану щорічну відпустку, компенсації за відпустку як учаснику бойових дій та перерахунок грошового забезпечення у зв`язку із звільненням 23 березня 2023 року) проведено 30 березня 2023 року; додаткову винагороду за 23 дні березня 2023 року перераховано 25 квітня 2023 року.

Банківською випискою за карткою позивача підтверджено виплату 30 травня 2023 року коштів у сумі 46426,33 грн (а.с.20), що згідно з довідкою-розрахунком (а.с.21-22), особистою карткою грошового забезпечення є сумою індексації (нараховано 47133,33 грн).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1-2 цього Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно з пунктами 2, 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Пунктом 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

З наведеного слідує, що при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини з військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок.

За правовим висновком, викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Законом №2011-XII та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не встановлено відповідальність за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті.

Водночас такі питання врегульовані КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Верховний Суд України в постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а/15 зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Така правова позиція неодноразово підтримана Верховним Судом.

За змістом висловленої у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №807/3664/14, від 31 жовтня 2019 року у справі №2340/4192/18 правової позиції питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, тому щодо них слід застосувати положення КЗпП України, а саме статті 116, 117 цього Кодексу як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

З урахуванням наведеного суд вважає, що нерозповсюдження на військовослужбовців норм КЗпП України стосується лише врегулювання оплати праці (грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, як-от щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Отже, у цьому випадку з метою забезпечення рівності прав та дотримання принципу недискримінації у трудових відносинах підлягають застосуванню до спірних правовідносин приписи КЗпП України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної, зокрема, у постанові від 21 березня 2017 року у справі №826/5111/15, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Такого підходу дотримувався Верховний Суд й у інших постановах (від 21 жовтня 2021 року в справі №640/14764/20, від 18 листопада 2021 року в справі №600/1071/20-а, від 02 лютого 2023 року у справі №826/1575/17 та ін.

З матеріалів справи вбачається, що на дату звільнення з військової служби, виключення зі списку особового складу та всіх видів забезпечення (23 березня 2023 року) відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив йому безспірних сум.

У цій справі судом встановлено, що позивач виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 23 березня 2023 року (а.с.15-16). Виплата безспірних сум (грошового забезпечення, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, додаткову відпустку та індексацію грошового забезпечення) проведено вже після виключення позивача зі списків частини. Так остання сума (індексація грошового забезпечення) на картковий рахунок перерахована 30 травня 2023 року (а.с.20), що не заперечується відповідачем.

Наведене дає підстави для висновку, що відповідач не дотримався обов`язку провести розрахунок із позивачем у день звільнення.

Отже, непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні позивача з військової служби у встановлені строки є протиправним; відповідач не надав доказів того, що ним вживалися заходи для своєчасного розрахунку з позивачем на момент звільнення, тому відповідно до статті 117 КЗпП України відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу середній розмір заробітку за час затримки розрахунку при його звільненні, починаючи з 24 березня 2023 року (наступного дня після виключення із списків з особового складу) по день фактичного розрахунку 30 травня 2023 року. Фактично затримка у розрахунку становить 67 днів, оскільки саме в цей період у відповідача існує заборгованість перед позивачем у зв`язку із його звільненням.

У постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №560/11111/22 наголошено, що, задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України суд, головно першої інстанції, має зазначити суму, яка підлягає стягненню, а в мотивувальній частині - навести розрахунок цієї суми, а також мотиви можливого зменшення її розміру, якщо для цього є підстави (з дотриманням приписів частини другої статті 117 КЗпП України). Покладання цього обов`язку на відповідача суперечить приписам згаданої статті.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як встановлено пунктом 8 розділу VI Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 (а.с.39) за два останні місяці перед звільненням (січень-лютий 2023 року) ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення у січні 2023 року у сумі 16454,40 грн, у лютому 2023 року у сумі 25013,40 грн, а всього 41467,80 грн. Виходячи з цього, середньоденна заробітна плата становить 702,84 грн (41467,80 грн/59, де 59 кількість календарних днів у січні-лютому 2023 року).

Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 47090,28 грн (702,84 грн х 67 днів).

У порівнянні із несвоєчасно виплаченими відповідачем ОСОБА_1 сумами після звільнення (нарахована сума компенсації за невикористані щорічну основну відпустку 45054,70 грн, додаткову відпустку 68561,50 грн, додаткової винагороди згідно з Постановою №168 22258,02 грн, індексації грошового забезпечення 47133,33 грнстановить загалом 183007,55 грн), сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні 47090,28 грн є співмірною.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів і їх сплата є обов`язком роботодавця та працівника. Тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податків та інших обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року у справі №805/1008/16-а.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні з військової служби та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 березня 2023 року (а не як помилково зазначив позивач з 23 березня 2023 року) по 30 травня 2023 року у сумі 47090,28 грн.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи 14321661) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення з ОСОБА_1 23 березня 2023 року остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Стягнути з 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 47090,28 грн (сорок сім тисяч дев`яносто грн 28 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк