Справа № 160/17504/22
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
В обґрунтування правової позиції позивач вказав, що у серпні 2022 року при отриманні пенсії позивачу відомо про утримання значної суми коштів.
Позивач зазначає, що відчужив належне йому земельне нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу частини приміщення, у зв`язку з чим позивач втратив право власності на земельну ділянку, тому зобов`язання зі сплати земельного податку виникли у нового власника відчуженого позивачем майна. Позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року позовну заяву повернуто позивачу.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2023 року справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою від 11 серпня 2023 року суд відкрив провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
28 серпня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач зазначив, що згідно із даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відсудження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 с 10.08.2010 по 19.05.2017 року був власником нежитлового приміщення, а саме: частини приміщення № 61 в житловому будинку загальною площею 85,2 кв м.
Проте в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по земельному фізичних осіб обліковується податковий борг у сумі 4941,75 грн (за податковим повідомленням-рішенням № 9057-1302 від 21.07.2017) за податковий період з 01.01.2017 року по 30.04.2017 року перебування у власності об`єкта нерухомого майна, право користування на земельну ділянку, на якій воно розміщене, тому у цій частині позовних вимог просить відмовити.
Судовому розгляду у цій справі підлягають вимоги щодо нарахувань позивачу по земельному податку з фізичних осіб за податковим повідомленням-рішенням від 21.07.2017 року за період з 01.01.2017 року по 30.04.2017 рік у розмірі 4941,75 грн.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
За даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України, ОСОБА_1 є власником нерухомого майна ,яке знаходиться на земельній ділянці 0,0085 га за адресою: АДРЕСА_2 , та яка обліковувалась за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, право власності припинено 19.05.2017 року.
З мотивувальної частини цього рішення видно, що податковий борг ОСОБА_1 з земельного податку з фізичних осіб складається зокрема:
ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області для проведення звірки та перерахунку земельного податку.
Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела прав.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
При вирішенні спору суд виходить із того, що підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно із підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
За правилами пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).
У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.
За частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
З матеріалів справи видно, що 19.05.2017 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу частини приміщення № 61. Предметом договору є нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
Тобто з 01.01.2017 року до 19.05.2017 року позивач повинен сплачувати земельний податок з фізичних осіб.
Доказів сплати земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку за період з 01.01.2017 року до 19.05.2017 року позивач суду не надав.
У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Верховний Суд у постанові від 05.08.2022 року у справі № 922/2060/20 зробив висновок, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано.
За таких обставин, суд зробив висновок , що Головним управління ДПС у Дніпропетровській області під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 9057-1302 від 21.07.2017 в частині стягнення з позивача земельного податку за період з 01.01.2017 року по 30.04.2017 року у розмірі 4941,75 грн діяло у спосіб та в порядку визначеному чинним законодавством України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Позивач вмотивованих доводів на підтвердження позову не надав, натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність свого рішення, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд зробив висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № 9057-1302 від 21.07.2017 в частині стягнення з позивача земельного податку за період з 01.01.2017 року по 30.04.2017 року у розмірі 4941,75 грн .
Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно з ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, з огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову.
Керуючись статтями 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 01.11.2023 року.

Суддя С.В. Ніколайчук