Справа № 160/18990/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-
28 липня 2023 року представник ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з урахуванням уточненої позовної заяви, до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2023 року №5076 «Про результати службового розслідування» в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 07946341) щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 ) основного грошового забезпечення та премії за період з 31 січня 2023 року по липень 2023 року включно;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 07946341) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 ) основного грошового забезпечення та премії за період з 31 січня 2023 року по липень 2023 року включно.
В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначила, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування», питання щодо притягнення або не притягнення стрільця-санітара 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 , до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення місця несення служби в умовах військового стану та за порушення вимог абзаців 1, 2, 4, 6 статті 11, статей 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, абзаців 1, 5, статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, відкладено до його повернення до військової частини НОМЕР_1 .
Помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , згідно з пунктом 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, не нараховувати грошове забезпечення солдату ОСОБА_1 з 31.01.2023 року, не виплачувати премію за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі.
ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2023 року №5076 «Про результати службового розслідування», крім того, через вказане, йому не було нараховано та не виплачено основне грошове забезпечення та премію за період з 31 січня 2023 року по липень 2023 року, у зв`язку з чим представник позивача звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року заяву представника позивача про поновлення процесуального строку - задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 призупинено військову службу, то нарахувати та виплатити основне грошове забезпечення та премію за період з 31 січня 2023 року по липень 2023 року неможливо.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , згідно з пунктом 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, не нараховувати грошове забезпечення солдату ОСОБА_1 з 11.03.2023 року, не виплачувати премію за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що відповідно до наказу Командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 09.05.2022 року №60-рс, ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення з 11 травня 2022 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2022 року №116, ОСОБА_1 , солдата за призовом по мобілізації, призначено на посаду стрільця-санітара 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону, ВОС - 100915А/658, ШПК «солдат» з посадовим окладом - 2820 гривень на місяць, щомісячна премія в максимальному розмірі 277% від встановленого посадового окладу.
19 серпня 2022 року під час ворожого обстрілу військових позицій поблизу м.Соледар позивач отримав поранення.
У зв`язку з цим, етапами медичної евакуації (первинна медична картка №434 евакуації) позивача було доставлено до ЗГТ м. Павлоград та в подальшому госпіталізовано у відділення для обстеження та подальшого лікування, позивачу поставлено такий діагноз: ВТ у вигляді цефалгічного синдрому, спазм акомодації, ангіопатія сітківки обох очей, викривлення носової перетинки.
29 серпня 2022 року відповідно до виписного епікризу №3659, позивача було виписано з лікарні до військової частини НОМЕР_1 з покращенням.
Відповідно до консультативного висновку військової частини НОМЕР_3 від 28 вересня 2022 року №7317, ОСОБА_1 поставлено діагноз вертеброгенна люмбоішіалгія, виражений больовий стан та звільнено від виконання службових обов`язків строком на 5 діб.
Згідно з довідкою лікаря ОСОБА_2 від 05.10.2022 року, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_3 у період з 28.09.2022 року по 05.10.2022 року.
У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, позивач пройшов МРТ дослідження поперекового відділу хребта, грудного відділу хребта, шийного відділу хребта та головного мозку в медично-дослідницькому центрі «Медлайф-Плюс».
На підставі МРТ-досліджень надано висновок: ознаки дегенеративно-дистрофічних змін шийного відділу хребта, протрузії міжхребцевих дисків; дегенеративно-дистрофічних змін грудного відділу хребта з невеликою протрузією міжхребцевого диску; дегенеративно-дистрофічних змін попереково-крижового відділу хребта, протрузії міжхребцевих дисків.
16 жовтня 2022 року ОСОБА_1 було доставлено до багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування м. Бахмута з пораненням та звільнено від виконання службових обов`язків строком на 5 діб.
Відповідно до виписного епікризу від 22.10.2022 року, солдат ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування в медичній роті з 17.10.2022 року по 22.10.2022 року.
Згідно з медичною довідкою від 06.12.2022 року, ОСОБА_1 було доставлено до медичної роти військової частини НОМЕР_3 , поставлено діагноз: головний біль та вертеброгенна люмбоішіалгія, виражений больовий стан та звільнено від виконання службових обов`язків строком на 5 діб, у зв`язку з лікуванням в медичному закладі.
Після проходження лікування позивач продовжив нести військову службу та в січні 2023 року виконував бойові завдання у м.Бахмут.
Станом на 31 січня 2023 року в ході виконання бойового завдання у складі 5 роти 2 стрілецького батальйону за наказом було тимчасово виведено 5 роту 2 стрілецького батальйону з м. Бахмут у тимчасове місце дислокації до м. Дружківка.
Враховуючи погіршення стану здоров`я позивача в ході виконання бойового завдання, військовою частиною НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) в ході виконання бойового завдання було надано консультативний висновок від 01.02.2023 року №4141 про звільнення від виконання службових обов`язків строком на 5 діб, лікування в медичній роті військової частини НОМЕР_3 .
У зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я, а саме: погіршення зору, постійний головний біль, біль у попереку та шиї, оніміння пальців рук та ніг, що унеможливлює подальше проходження військової служби, 07.02.2023 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом на проходження ВЛК (далі по тексту - ВЛК) з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби з усіма підтверджуючими документами. Проте, командир військової частини НОМЕР_1 відмовився приймати даний рапорт. У зв`язку з відмовою прийняти рапорт на проходження ВЛК, позивачем засобами Укрпошти було відправлено до командира військової частини НОМЕР_1 рапорт на проходження ВЛК з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби.
28 лютого 2023 року представником ОСОБА_1 було подано скаргу до Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », військової частини НОМЕР_1 , в якій представник позивача зазначив про відсутність відповіді на рапорт ОСОБА_1 на проходження ВЛК та просив розглянути рапорт військовослужбовця про надання законної можливості проходження ВЛК з метою встановлення придатності/непридатності до військової служби від 07.02.2023 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року по справі №160/6903/23, позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено та вирішено:

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 07.02.2023 р.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 07.02.2023 р.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 20.03.2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 20.03.2023 року.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

05 липня 2023 року представником ОСОБА_1 було отримано відповідь від 04 липня 2023 року №13521 на адвокатський запит від 27.04.2023 року про те, що ОСОБА_1 вважається таким, який самовільно залишив військову частину.

Разом з відповіддю позивачу було надано матеріали службового розслідування, а саме акт службового розслідування від 11.03.2023 року, наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування», наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення службового розслідування», доповідь про самовільне залишення військової частини військовослужбовця військової служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , пояснення майора ОСОБА_3 , пояснення капітана ОСОБА_4 , копія наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині, службова характеристика ОСОБА_1 та медичну характеристику.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування», питання щодо притягнення або не притягнення стрільця-санітара 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 , до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення місця несення служби в умовах військового стану та за порушення вимог абзаців 1, 2, 4, 6 статті 11, статей 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення до військової частини НОМЕР_1 .

Помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , згідно з пунктом 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, не нараховувати грошове забезпечення солдату ОСОБА_1 з 31.01.2023 року, не виплачувати премію за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі.

Судом встановлено, що згідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10 липня 2023 року №508, солдату за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину 11 березня 2023 року згідно ЄРДР №0000141 з 10 липня 2023 року призупинено військову службу та увільнено від займаної посади.

До відповіді від 07 серпня 2023 року на адвокатський запит надано такі документи, а саме: копію акту службового розслідування від 31.05.2023 року, копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2023 року №11945 «Про результати службового розслідування», копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2023 року №5594 «Про призначення службового розслідування», копію доповіді про самовільне залишення військової частини військовослужбовця військової служби по мобілізації, копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2022 року №116, копію медичної та службової характеристик.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2023 року №11945 «Про результати службового розслідування», питання щодо притягнення або не притягнення стрільця-санітара 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 , до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення місця несення служби в умовах військового стану та за порушення вимог абзаців 1, 2, 4, 6 статті 11, статей 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, абзаців 1, 5, статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, відкладено до його повернення до військової частини НОМЕР_1 .

Помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , згідно з пунктом 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, не нараховувати грошове забезпечення солдату ОСОБА_1 з 11.03.2023 року, не виплачувати премію за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі.

ОСОБА_1 вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню накази командира військової частина НОМЕР_1 від 11.03.2023 року №5076 «Про результати службового розслідування», від 31.05.2023 року №11945 «Про результати службового розслідування», крім того, через вказані дії йому не було нараховано та не виплачено основне грошове забезпечення та премію за період з 31 січня 2023 року по липень 2023 року, у зв`язку з чим представник позивача звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20 грудня 1991 року №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено військовий стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався на 30 діб Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022; на 30 діб Указом Президента України від 19.04.2022 №7300; на 90 діб Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10 липня 2023 року №508 солдату за призовом по мобілізації ОСОБА_1 призупинено військову службу, увільнено від займаної посади та виплату грошового забезпечення, в тому числі премію та додаткові винагороди, з посиланням на пункт 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260.

25 серпня 2023 року представнику позивача у відповідь на адвокатський запит надано такі документи, а саме:

- копію акту службового розслідування від 31.05.2023 року;

- копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2023 року №11945 «Про результати службового розслідування»;

- копію витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2023 року №5594 «Про призначення службового розслідування»;

- копію доповіді про самовільне залишення військової частини військовослужбовця військової служби по мобілізації;

- копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2022 року №116;

- копію медичної та службової характеристик.

Відповідно до абзацу 1 та 2 пункту 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Абзацами 1 та 2 частини 2 статті 24 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Частиною 1 статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Частиною 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Частиною 7 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджений Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608.

Пунктом 1 розділу IV Наказу №608 передбачено, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Пунктом 2 розділу IV наказу №608 передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

- знати підстави проведення службового розслідування;

- бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

- відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

- давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

- з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;

- порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

- висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

- ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Таким чином, суд зазначає, що призупиненню військової служби військовослужбовця повинно передувати службове розслідування, що є комплексом заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, подання заяви до органів досудового розслідування та, як вирішальний елемент, внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення.

З матеріалів справи судом вбачається, що згідно з відповіддю ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську, від 22.06.2023 року №13-02-11998/23, в провадженні слідчих ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську, кримінальні провадження стосовно або у яких фігурує військовослужбовець ОСОБА_1 на теперішній час не перебувають.

Також, згідно з відповіддю Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на адвокатський запит, відповідно до системи електронного документообігу прокуратури на адресу Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сферах Південного регіону повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_1 не надходило.

Прокурорами Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону не здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, де б Хоменку О.С. було б повідомлено про підозру.

Однак, 10 липня 2023 року за заявою командира військової частини НОМЕР_1 органом досудового розслідування щодо позивача внесено відомості до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження за правовою кваліфікацією частини 5 статті 407 Кримінального кодексу України (Самовільне залишення місця несення служби).

При прийнятті рішення по справі, суд враховує доводи представника позивача стосовно того, що самовільне залишення місця несення служби може бути кваліфіковано як адміністративне та/чи кримінальне правопорушення в залежності від обставин лише за рішенням суду.

Зокрема, відповідальність передбачена частиною 3 статті 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення та частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

Відповідно до статті 2 Кримінального кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевказане, судом не вбачається підстав для визнання протиправними та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2023 року №5076 «Про результати службового розслідування» в частині, що стосується ОСОБА_1 та від 31.05.2023 року №11945 «Про результати службового розслідування» в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що оскаржувані накази командира військової частини НОМЕР_1 є правомірними та обґрунтованими.

Порядок нарахування та виплати грошового забезпечення, в тому числі премій, регулюється наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року та постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, якою передбачено порядок нарахування та виплати додаткової винагороди для військовослужбовців Збройних Сил України.

Пунктом 3 постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року Міністерство фінансів зобов`язано опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику ЄСПЛ як джерело права.

За змістом правової позиції ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі №21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі №21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі №21-44а10).

28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», яка набула чинності з 24 лютого 2022 року.

Пунктом 1 постанови, на дату набуття нею чинності, було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10 липня 2023 року №508, ОСОБА_1 призупинено виплату грошового забезпечення, в тому числі премію та додаткові винагороди, з посилання на пункт 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260.

Відповідно до пункту 14 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, до наказів про виплату додаткової винагороди, не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Відповідно до пункту 15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Суд зазначає, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись положення пунктів 14-15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, оскільки факт самовільного залишення позивачем військової частини не знайшов належного підтвердження до 10 липня 2023 року.

Крім того, абзацом 2 пункту 144-6 Указу №1153/2008 передбачено, що за весь час необґрунтованого призупинення військової служби, таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

З урахуванням викладеного та беручи до уваги обґрунтованість призупинення військової служби ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання військової частини НОМЕР_1 поновити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове, продовольче, речове та інші види забезпечення та додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 року, починаючи з 31.01.2023 року по 10.07.2023 року, з урахуванням виплачених сум за вказаний період.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд виходить із наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошового, продовольчого, речового та інших видів забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 року, починаючи з 31.01.2023 року по 10.07.2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошове, продовольче, речове та інші види забезпечення та додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 року, починаючи з 31.01.2023 року по 10.07.2023 року, з урахуванням виплачених сум за вказаний період.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник