Справа № 400/3189/23
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

31 жовтня 2023 р. № 400/3189/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001,
про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління національної поліції в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у поверненні транспортного засобу марки Peugeot-206, номер кузову НОМЕР_1 , для проведення його державної реєстрації;

- зобов`язати Головне управління національної поліції в Миколаївській області передати ОСОБА_1 транспортного засобу марки Peugeot-206, номер кузову НОМЕР_1 , для проведення його державної реєстрації.

Ухвалою від 03.04.2023 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

31.10.2023 року від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що даний спір має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Суд розглянувши вказане клопотання зазначає наступне:

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС).

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

При цьому, аналіз вищевказаних положень та зокрема судової практики вказує на те, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач не мав публічно-правових відносин саме з позивачем.

Позивач звернувся до адміністративного суду з позовною заявою про усунення перешкод у

здійсненні ним, як власником транспортного засобу права користування та розпорядження своїм рухомим майном.

У свою чергу саме, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин (ст. ст. 1, 15, 19 ЦПК України).

Приписами статті 391 ЦК України передбачено, захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З аналізу зазначеної норми судом вбачається, що власник майна вправі звернутися до суду відповідно до приписів ЦК України з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тобто подати позов.

Із зазначеним позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна.

Позивач просить суд відновити вказане право шляхом застосування до даних цивільно-правових способів захисту, зокрема способом передбачені ст.ст 16, 386 ЦК України, які регулюють засади захисту права власності.

За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно чч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Засади захисту права власності, які поширюються і на правовідносини щодо права користування, регулюються ст. 386 ЦК України згідно частини другої якої, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Водночас, право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння та захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, врегульовані ст.ст. 387, 391 ЦК України.

Як вже зазначалось, згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Тобто, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії чи бездіяльність суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивача щодо порушення його прав третьою особою на володіння нерухомим майном, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Отже цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер.

Суд приходить до висновку,що спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження дій та бездіяльності щодо транспортного засобу, який як стверджує позивач належить йому на праві власності безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо рухомого майна. Відтак, такий спір має приватноправовий характер, а отже, провадження у даній справі не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ураховуючи те, що позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача, спірні правовідносини пов`язані з розпорядженням майном суд незважаючи на участь у спорі суб"єкта владних повноважень, вважає що цей спір є не публічно-правовим, а має вирішуватися за правилами ЦПК України.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 184/2470/13.

Крім того, у рішенні від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Європейський суд з прав людини, у рішенні справи «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., яка гарантує право кожного на справедливий та публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 336/2177/17.

Таким чином, Миколаївський окружний адміністративний суд не є судом, який «встановлений законом» при розгляді даної справи.

Враховуючи викладене, суд робить висновок, що даний спір має розглядатись за правилами ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд закриває провадження у справі.

Одночасно з цим, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, суд роз`яснює позивачу його право подати клопотання про повернення судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 238, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платнкиа податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) про: визнання протиправними дій Головного управління національної поліції в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у поверненні транспортного засобу марки Peugeot-206, номер кузову НОМЕР_1 , для проведення його державної реєстрації; зобов`язання Головного управління національної поліції в Миколаївській області передати ОСОБА_1 транспортного засобу марки Peugeot-206, номер кузову НОМЕР_1 , для проведення його державної реєстрації закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання) в порядку, визначеному ст.ст. 295-297 з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень КАС України.

Суддя О.В. Малих