Справа № 160/16202/23
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ВСТАНОВИВ:
10.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Хоменка Дмитра Юрійовича від 22 лютого 2023 року про закінчення виконавчого провадження ВП №70267969.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження є протиправною, оскільки рішення суду, на виконання якого видано виконавчий лист, виконано частково, державним виконавцем не здійснено всіх необхідних та передбачених законодавством дій для його своєчасного та повного виконання. Таким чином, на думку позивача, оскільки рішення суду до часу звернення до суду з цим позовом не виконано, то оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята передчасно та суперечить приписам чинного законодавства і, відповідно, порушує права позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 року адміністративний позов було залишено без руху, оскільки позовна заява була подана без додержання вимог, встановлених статтями 160,161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року позовну заяву повернуто позивачеві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови. Розглядати справу ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Цією ж ухвалою зобов`язано відповідача надати на адресу суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 70267969.
24.10.2023 на адресу суду від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли матеріали виконавчого провадження № 70267969.
В судове засідання 01.11.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
01.11.2023 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Відповідно до вимог статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Згідно з частинами 1 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 року у справі №160/7005/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 заробітної плати за періоди червень - жовтень 2010 року, квітень - жовтень 2011 року, квітень-вересень та листопад 2014 року, червень - жовтень 2016 року, травень - жовтень 2017 року, згідно з довідками №51 від 16.05.2017 року, №59 від 16.02.2017 року та №246 від 01.06.2018 року (№345 від 19.01.2022 року); зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 16.03.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з врахуванням заробітної плати за періоди червень - жовтень 2010 року, квітень - жовтень 2011 року, квітень-вересень та листопад 2014 року, червень - жовтень 2016 року, травень - жовтень 2017 року, згідно з довідками про заробітну плату ОСОБА_1 №51 від 16.05.2017 року, №59 від 16.02.2017 року та №246 від 01.06.2018 року (№345 від 19.01.2022 року), з урахуванням раніше виплачених сум.
Судове рішення у справі №160/7005/22 набрало законної сили 19.08.2022 року.
Дніпропетровським окружним адміністративним судом 17.10.2022 року видано виконавчий лист у справі № 160/7005/22.
Даний виконавчий лист позивачем пред`явлено до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень 08.11.2022 року, відповідно до вимог ст. ст. 3, 4, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Цього ж дня державним виконавцем винесені постанова про стягнення виконавчого збору та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, копії яких направлено боржнику.
22.02.2023 року, на підставі вищезазначених доказів, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень, відповідно до вимог п. 9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 70267969 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.
Не погодившись з постановою про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02 червня 2016 року з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частин 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За змістом частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:
проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;
з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;
викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;
накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;
вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;
здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору.
Частиною 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.
Відповідно до частини 4 статті 19 цього Закону сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
За змістом частини 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до частини 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, шо у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною 2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначає відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
Згідно із частиною 1 статті 75 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина 2 статті 75 Закону).
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що державний виконавець, як суб`єкт владних повноважень, в силу положень Основного Закону, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та зобов`язаний вчинити всі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення.
Прийняттю державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження мають передувати певні дії відносно боржника, послідовність яких визначена Законом України «Про виконавче провадження». Лише після здійснення всіх необхідних заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, державний виконавець має право винести постанову про закінчення виконавчого провадження.
Предметом спору у даній справі є правовідносини щодо прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.02.2023 року у виконавчому провадженні ВП №70267969 відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Як вбачається з оскаржуваної постанови, підставою для її прийняття стало фактичне виконання вимог виконавчого документу.
Водночас, у справі, що розглядається, судове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 року у справі №160/7005/22 містить зобов`язання здійснити позивачу з 16.03.2019 року перерахунок та виплату пенсії, з врахуванням заробітної плати за періоди червень - жовтень 2010 року, квітень - жовтень 2011 року, квітень-вересень та листопад 2014 року, червень - жовтень 2016 року, травень - жовтень 2017 року, згідно з довідками про заробітну плату ОСОБА_1 №51 від 16.05.2017 року, №59 від 16.02.2017 року та №246 від 01.06.2018 року (№345 від 19.01.2022 року), з урахуванням раніше виплачених сум.
Суд звертає увагу, що матеріали виконавчого провадження №70267969 не містять доказів, які б свідчили про здійснення перерахунку і виплати позивачу пенсії, з врахуванням заробітної плати за період квітень-вересень та листопад 2014 року, згідно з довідкою про заробітну плату №59 від 16.02.2017 року, а тому відсутні підстави вважати рішення суду від 19.07.2022 року у справі №160/7005/22 фактично виконаним в повному обсязі.
Зважаючи на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального повного виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Таким чином, постанова про закінчення виконавчого провадження від 22.02.2023 у ВП №70267969 не відповідає критеріям визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправною та підлягає скасуванню.
За змістом статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідачем не доведено правомірності свого рішення, а тому суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.
Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 858,88 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Керуючись статтями 77, 242-246, 250, 255, 257 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Хоменка Дмитра Юрійовича від 22 лютого 2023 року про закінчення виконавчого провадження ВП №70267969.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 858,88 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене у строки, встановлені частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя С.І. Озерянська