Справа № 160/21216/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 19.04.2022 року (дата подання заяви).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії пенсійного органу порушують право позивача на належний розмір пенсії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за правилами ст. 263 КАС України.
Роз`яснено відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити та зазначає, що підставами для відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, зокрема, є відсутність стажу роботи визначеним пунктом «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 26 років 06 місяців, а також те, що бібліотека не є закладом освіти.
На виконання ухвали суду відповідачем надано матеріали пенсійної справи позивача.
Від позивача 17.10.2023 засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовну заяву та скасувати рішення, оформлене Переглядом Рішення про відмову у призначенні пенсії від 30.01.2023.
На виконання ухвали від 19.10.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано витребувані докази, а саме: супровідний лист №0400-0102225-8/173318 від 01.11.2023 про направлення рішення про відмову у призначенні пенсії від 30.01.2023 та скріншот з документообігу в підтвердження направлення рішення позивачу.
Згідно ч. 3, 4 ст. 263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач, не погодившись з даним рішенням, звернувся до суду задля його оскарження.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі №160/17038/22 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №99 від 26.04.2022 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи ОСОБА_1 з 08.09.1992 по 02.07.2007 на посаді завідувача Минівської сільської бібліотеки філії Магдалинівської центральної районної бібліотечної системи, з 03.07.2007 по 22.08.2016 на посаді завідуючої Минівської сільської бібліотеки, з 23.08.2016тпо 04.09.2016 на посаді виконуючого обов`язки завідувача Минівською сільською бібліотекою, з 05.09.2016 по 31.12.2021 на посаді завідувача Минівської сільської бібліотеки.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.04.2022 про призначення пенсії за вислугу років та провести розрахунок спеціального стажу позивача для призначення пенсії з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судове рішення не оскаржувалось.

Згідно з ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання зазначеного рішення суду відповідач повторно розглянув заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років та рішенням, що оформлене Переглядом Рішення про відмову в призначенні пенсії відповідно до Дніпропетровського окружного адміністративного суду №99 від 30.01.2023, відмовив у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю стажу роботи визначеним пунктом «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 26 років 06 місяців.

Як зазначив відповідач у рішенні від 30.01.2023, пунктом «е» ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачається, що на призначення пенсії за вислугу років мають право працівники освіти, охорони, здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909):

Необхідний страховий стаж визначений пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить: - станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років; - станом на 01 січня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; - станом на 11.10.2017 року - не менше 26 років 6 місяців.

Страховий стаж особи 29 років 2 місяці 13 днів. Не працює.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за наданими документами до страхового стажу не зарахований період догляду за дитиною ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відсутня відмітка про видачу паспорту, будь-яка інша інформацію, щодо догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку відсутня.

У разі відсутності у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта або іншої інформації, що підтверджує факт догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, особою в заяві про призначення/перерахунок пенсії зазначається відповідна інформація.

Згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2022, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.04.2022 про призначення пенсії за вислугу років та провести розрахунок спеціального стажу, зарахувати до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи ОСОБА_1 з 08.09.1992 по 02.07.2007 на посаді завідувача Минівської сільської бібліотеки філії Магдалинівської центральної районної бібліотечної системи, з 03.07.2007 по 22.08.2016 на посаді завідуючої Минівської сільської бібліотеки, з 23.08.2016 по 04.09.2016 на посаді виконуючого обов`язки завідувача Минівською сільською бібліотекою, з 05.09.2016 по 31.12.2021 на посаді завідувача Минівської сільської бібліотеки.

Враховуючи вищезазначене рішення стаж роботи, визначений пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» станом на 11 жовтня 2017 року становить 25 років 01 місяць 19 днів.

З огляду на вищевикладене, відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років, в зв`язку з відсутністю стажу роботи, визначеним пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - 26 років 06 місяців.

Позивач вважаючи таку відмову відповідача протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Щодо строку звернення позивача з даним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом 1 частини 2 наведеної статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За приписами частини 6 зазначеної статті якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що законодавець передбачив, що в разі, якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав. При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Згідно змісту позовних вимог позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене Переглядом Рішення про відмову в призначенні пенсії відповідно до Дніпропетровського окружного адміністративного суду № 99 від 30.01.2023 року» щодо відмови ОСОБА_1 призначити пенсію за вислугу років.

Як зазначає позивач, лише 01.08.2023 при відвідуванні Відділу обслуговування громадян № 22 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке розташоване у Магдалинівській територіальній громаді йому надано копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області оформлене переглядом Рішення про відмову в призначенні пенсії відповідно до Дніпропетровського окружного адміністративного суду № 99 від 30.01.2023 року». Жодних розписок не вручалося. Представником позивача 01.09.2023 до відповідача направлено адвокатський запит щодо дати і способу направлення оскаржуваного рішення позивачу і листом від 06.09.2023 відповідач повідомив, що відповідь направлено поштовим відправленням. Станом на дату подання даної заяви відповідь не надійшла. Також позивач зазначив, що наразі не має можливості надати суду докази отримання копії оскаржуваного рішення саме 01.08.2023, оскільки відповідач не надав відповідь на адвокатський запит, а орган який надав копію рішення не надавав рішення під розписку. Таким чином, для розгляду даного спору суду потрібно ознайомитися з матеріалами пенсійної справи у зв`язку з чим виникає необхідність їх витребування.

Ухвалою від 19.10.2023 Дніпропетровським окружним адміністративним судом витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області засвідчені належним чином копії доказів на підтвердження направлення/вручення та отримання (неотримання) ОСОБА_1 рішення про відмову в призначенні пенсії №99 від 30.01.2023.

02.11.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання ухвали від 19.10.2023, надано супровідним лист №0400-010225-8/173318 від 01.11.2023 про направлення рішення про відмову в призначенні пенсії від 30.01.2023.

Зважаючи на надання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області доказів направлення позивачу оскаржуваного рішення, суд зазначає, що Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області не спростовано доводи позивача щодо отримання ним оскаржуваного рішення в серпні 2023, а тому позивачем строк звернення до суду з даним позовом не пропущений.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV).

За нормами частини 1 статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Закон №2148-VIII набрав чинності 11.10.2017.

Таким чином, пенсії за вислугу років згідно із нормами Закону №1788-XII призначаються за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 визначеного Законом №1788-XII страхового і спеціального стажу.

Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі статтею 7 Закону №1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

За змістом статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 Закону №1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII (в редакції, що діяла до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

В подальшому, з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (далі Закон № 213-VIII) підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами «д», «е», «ж» статті 55 Закону №1788-XII, а з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII (далі Закон №911-VIII) встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону №1788-XII) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції Закону №911-VIII), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Як вже встановлено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі №160/17038/22, спірні періоди роботи з 08.09.1992 по 02.07.2007 на посаді завідувача Минівської сільської бібліотеки філії Магдалинівської центральної районної бібліотечної системи, з 03.07.2007 по 22.08.2016 на посаді завідуючої Минівської сільської бібліотеки, з 23.08.2016 по 04.09.2016 на посаді виконуючого обов`язки завідувача Минівською сільською бібліотекою, з 05.09.2016 по 31.12.2021 на посаді завідувача Минівської сільської бібліотеки неправомірно не зараховані пенсійним органом до стажу позивача для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім цього, як повідомлено відповідачем у відзиві на позовну заяву, а також у рішенні про відмову у призначення пенсії від 30.01.2023, з урахуванням вищезазначеного рішення суду, стаж роботи позивача станом на 11 жовтня 2017 року становить 25 років 01 місяць 19 днів.

04.06.2019 Конституційним Судом України ухвалено рішення №2-р/2019, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII та Законом №911-VIII.

Конституційний Суд України виходив з того, що внесення змін Законом №213-VIII до оспорюваних положень Закону №1788-XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону №1788-XII, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788-XII.

Відтак Конституційний Суд України визнав зміни внесені до статті 55 Закону №1788-XII Законом №213-VIII та Законом №911-VIII неконституційними. Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2019, тобто з 04.06.2019.

Отже, починаючи з 05.06.2019 положення пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII, яка передбачає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що єдиною умовою для набуття позивачем, як працівником охорони здоров`я, права на призначення пенсії за вислугу років є наявність у неї станом на 11.10.2017 (дату набрання чинності Законом №2148-VIII) не менше 25 років спеціального стажу роботи.

За таких умов, особа, яка станом на момент звернення до органів пенсійного фонду здобула від 25 до 30 років спеціального стажу роботи має право на обчислення з 04.06.2019 її спеціального стажу відповідно до положень статті 55 Закону №1788-XII в редакції яка діяла до змін, внесених законами №213-VIII, №911-VIII.

Отже, відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_1 , яка станом на 11.10.2017 (дата набрання чинності Законом №2148-VIII) мала спеціальний бібліотечний стаж 25 років 01 місяць 19 днів, необхідний для призначення пенсії за вислугу років в силу положень п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019, є протиправною.

Щодо доводів відповідача про невіднесення бібліотеки до закладів освіти як підставу для правомірного прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бібліотеки та бібліотечну справу» від 27 січня 1995 року № 32/95-ВР (далі - Закон № 32/95-ВР) бібліотека це інформаційний, культурний, освітній заклад, що має упорядкований фонд документів і надає їх у тимчасове користування фізичним та юридичним особам.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу» на працівників бібліотек, незалежно від форм власності та статусу бібліотеки, поширюються гарантії, встановлені законодавством про працю, соціальне страхування, пенсійне забезпечення.

Згідно з положеннями статті 6 Закону № 32/95-ВР бібліотеки навчальних закладів за призначенням відносяться до спеціальних.

Бібліотека, відповідно до частини третьої статті 12 Закону № 32/95-ВР, може не мати статусу юридичної особи та перебувати у складі підприємства, установи або організації.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. Положення про мережу освітянських бібліотек МОН України та АПН України, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №334/31 від 30.05.2003 року, освітянські бібліотеки - це узагальнена назва спеціальних педагогічних бібліотек (юридичні особи) або структурних підрозділів (бібліотеки) освітянських установ та організацій і бібліотек навчальних закладів усіх типів та рівнів акредитації, підпорядкованих Міністерству освіта і науки України, місцевим органам управління освітою та Академії педагогічних наук України. Вони акумулюють, зберігають та організовують доступ до профільної документної інформації учасників науково-дослідної діяльності, навчально-виховного процесу, керівних кадрів, забезпечуючи тим самим інформаційні потреби педагогічної науки та освіти. До мережі освітянських бібліотек належать спеціальні педагогічні бібліотеки та бібліотеки навчальних закладів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік № 909).

У розділ Переліку « 1. Освіта» у графі «Найменування закладів і установ» передбачено «Бібліотеки», а у графі «Найменування посад» - завідуючі, бібліотекарі.

Пунктом 2 Приміток до вищевказаного Переліку передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Відповідно, враховуючи наведені законодавчі положення, беручи до уваги, що Переліком №909 передбачена посада завідуючого бібліотек незалежно від форми власності, відомчої належності закладів і установ або статусу, суд дійшов висновку про недоречність посилання відповідача, як на підставу для відмови у призначенні пенсії за вислугу років, на те, що Закон України «Про освіту» не відносить бібліотеку до закладів освіти

Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постановах від 29 серпня 2018 року у справі № 492/446/15-а, від 30 січня 2019 року у справі № 876/5312/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 233/4308/17, про недопустимість формальних (дискримінаційних) підходів органів Пенсійного фонду України до реалізації особою конституційного права на соціальний захист при наявності підтвердженого стажу роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.

Зважаючи на наведене вище, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №99 від 30.01.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, суперечить чинному законодавству, у зв`язку з чим у суду наявні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

При винесенні рішення судом враховується, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу і суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за вислугу років виключно через відсутність необхідного стажу роботи, водночас, судом встановлено, що позивач мав необхідну кількість такого стажу, у зв`язку із чим набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення пенсії позивачу.

Відповідно до статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач із заявою щодо призначення їй пенсії звернулась 19.04.2022. Відтак, позивач має право на призначення пенсії за пунктом «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 19.04.2022.

За правилами абз. 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Заяву про призначення пенсії позивач подала 19.04.2022 року, а тому, право на призначення їй пенсії виникло з 19.04.2022.

Таким чином, та з урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії відповідача не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачеві пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 19.04.2022.

З огляду на вищевикладене судом, рішення відповідача щодо відмови призначити позивачу пенсію за вислугу років, є протиправним, а відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оформлене Переглядом Рішення про відмову в призначенні пенсії відповідно до Дніпропетровського окружного адміністративного суду № 99 від 30.01.2023 року щодо відмови ОСОБА_1 призначити пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області () призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 19.04.2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області () на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 02 листопада 2023 року.

Суддя Н.Є. Калугіна