Справа № 340/3697/23
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/3697/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В И К Л А Д О Б С Т А В И Н:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому уточненою від 13.10.2023 року, в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо обмеження пенсійних виплат максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити виплати без обмежень максимальним розміром нарахованих позивачу сум пенсії починаючи з 01.01.2017 року, в тому числі сум пенсії нарахованих йому на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року в адміністративній справі №340/5341/20, з урахуванням виплачених сум.

ОСОБА_1 також просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у двотижневий строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про в: конання рішення суду (ст.267 КАС України).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є пенсіонером по лінії СБУ, отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII). На думку позивача з 01.01.2017 року відповідач протиправно обмежую йому розмір його пенсії десятьма прожитковими мінімумами, в тому числі розмір пенсії нарахованої йому на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року в адміністративній справі №340/5341/20. Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, у якому зазначено, що Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" за №3668-VI від 08.07.2011, визначено, зокрема, що максимальний розмір пенсії, призначеної відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Вказані норми Закону №3668, як стверджує відповідач, неконституційними не визнавались, а отже, підлягають застосуванню, в тому числі і відповідачем по даній справі.

Також у відзиві відповідач зазначає, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році", з 01.03.2023 виплату пенсії позивача продовжено в межах максимального розміру.

Рух справи:

Ухвалою судді від 03.07.2023 року позовну заяву позивача прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні), сторонам встановлено порядок та строки для виконання процесуальних дій.

Ухвалою від 14.08.2023 року суд витребував у Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області інформацію про нараховані суми пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2021 року по 01.06.2023 року в розмірі періодів та сум нарахування і виплати.

Цією ж ухвалою суд запропонував ОСОБА_1 надати письмові пояснення стосовно наявності спірних відносин між сторонами з огляду на прохання провести перерахунок пенсії з 01.01.2017 року з посиланням на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року у справі 340/5341/23 у якому містить зобов`язання щодо проведення перерахунку з 01.04.2019 року.

В подальшому суд ухвалю від 27.09.2023 року вирішив подальший розгляд цієї справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначене на 04.10.2023 року.

В судовому засіданні 04.10.2023 року оголошено перерву у розгляді справи до 13.10.2023 року.

Ухвалою від 13.10.2023 року суд витребував у Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області інформацію у вигляді таблиці про нараховані та фактично виплачені ОСОБА_1 суми пенсії, починаючи з 01.01.2017 року по липень 2023 року, в тому числі й на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року в адміністративній справі №340/5341/20. У розгляді справи оголошено перерву до 25.10.2023 року до 13 год. 00 хв.

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів відповідачем суду надано відповідну інформацію (а.с.29-33).

В судове засідання 25.10.2023 року сторони не з`явились, до суду надійшли заява від позивача про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищезазначене, суд за усною ухвалою вирішив подальший розгляд справи провести в порядку письмового провадження.

У період з 20.07.2023 року по 04.08.2023 року, з 01.09.2023 року по 04.09.2023 року та з 07.09.2023 року по 08.09.2023 року суддя Казанчук Г.П. тимчасово не здійснювала правосуддя у зв`язку з перебуванням у відпустці.

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 проходив службу в органах Служби безпеки України, з якої був звільнений за вислугою років. Наразі позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та отримує пенсію за вислугу років згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин між сторонами, далі по тексту - Закон №2262-ХІІ).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року у справі права № 340/5341/20, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.02.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема, окрім іншого, зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 призначену пенсію відповідно до ст. ст. 51, 63 Закону №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на підставі довідки управління Служби безпеки України в Кіровоградській області від 10.09.2020 року №61/17/85 з урахуванням усіх видів грошового забезпечення з 01.04.2019 та компенсувати різницю між перерахованою таким чином пенсією та вже проведеними виплатами по дату набрання чинності рішенням суду у цій справі.

На виконання вказаного рішення суду позивачеві здійснений перерахунок пенсії у березні 2021 року за період з 01.04.2019 року.

Позивач стверджує, що ГУ ПФУ в Кіровоградській області порушує його право на отримання пенсії в належному розмірі з 01.01.2017 року та просить суд здійснити виплати без обмежень максимальним розміром нарахованих позивачу сум пенсії починаючи з 01.01.2017 року, в тому числі сум пенсії нарахованих йому на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року в адміністративній справі №340/5341/20, з урахуванням виплачених сум.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон №2262-ХІІ.

Механізм обчислення пенсій особам відповідно до Закону №2262-ХІІ здійснюється відповідно до статті 43 вказаного Закону, до якої неодноразово вносились зміни.

Зокрема, відповідно до Закону України від 08.07.2011 №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" викладено частину 5 статті 43 Закону №2262-ХІІ в наступній редакції: "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність".

В той же час, пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону установлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Законом України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №911-VIII) частину п`яту статті 43 Закону №2262-ХІІ доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії, а саме щодо обмеження максимального розміру пенсій в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 розміром 10740 гривень, застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 розділу I Закону України від 12.04.2016 №1080-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту резервістів, які постраждали внаслідок участі в антитерористичній операції, та членів їх сімей" статтю 43 Закону №2262-ХІІ після частини третьої доповнено двома новими частинами, у зв`язку з чим частина п`ята цієї статті стала частиною сьомою без змін у змісті.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Згідно пункту 2 резолютивної частини цього рішення №7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Свої висновки Конституційний Суд України обґрунтував тим, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Отже, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ зі змінами, які визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто, з 20.12.2016 року.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 06.11.2018 у справі №522/3093/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17, від 08.08.2019 у справі №522/3271/17, від 10.10.2019 у справі №522/22798/17.

Відповідно до Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01.01.2017, у частині сьомій статті 43 Закону №2262-ХІІ слова і цифри "у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Таким чином, частина сьома статті 43 Закону №2262-ХІІ, в редакції Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №1774-VIII), який набрав чинності з 01.01.2017, передбачає, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

При цьому, Законом №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, норми частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ не відновлені, хоча й були фактично внесені зміни стосовно продовження періоду тимчасового обмеження максимального розміру пенсії.

Крім того, суд зауважує, що передбачені статтею 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" обмеження пенсій максимальним розміром, що не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, введені в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI, який набрав чинності в даній частині з 01.10.2011.

Відповідно до Закону №3668-VI, в редакції Закону №911-VIII, було визначено, що максимальний розмір пенсій, призначених (перерахованих) відповідно до Закону №2262-ХІІ не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Надаючи тлумачення наведеним нормам Закону №3668-VI, статті 43 Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, Верховний Суд у постанові від 16.12.2021 справа №400/2085/19 вказав, що положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд доходить висновку, що вони суперечать одна одній.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.12.2021 у справі №400/2085/19 та постанові від 22.01.2022 р. справа №240/7087/20.

Враховуючи зазначене, обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, є протиправним.

Щодо визначення строку, з якого повинно бути проведено перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром, то суд зазначає, що таке право настає починаючи з моменту набрання рішенням Конституційного Суду України законної сили 20.12.2016 року. Разом з тим, керуючись приписами статті 51 Закону №2262-ХП щодо проведення перерахунку з наступного місяця коли змінились обставини то з 01.01.2017 року.

Разом з тим, на виконання вимог ухвали суду від 30.01.2023 року відповідач надав письмову інформацію щодо виплачених позивачу сум пенсії починаючи з 01.01.2017 року в розрізі кожного місяця відповідного року.

Представником позивача суду надано копію листа-відповіді відповідача від 11.10.2023 року та копії перерахунків пенсії позивача які додані до вказаного листа.

Дослідивши вказані докази і письмові пояснення сторін суд убачає, що відповідач з 01.01.2017 року по 30.03.2019 року виплачував позивачу пенсію не обмежену максимальним розміром.

Так зокрема, згідно перерахунку з 01.01.2017 року розмір пенсії позивач з надбавками склав 9314,61 грн. (а.с.60). У такому ж розмірі відповідач виплачував позивачу пенсію (а.с.84-85). Натомість статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" установлено у 2017 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Тобто у 2017 році розмір пенсії позивача не перевищував десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а тому порушення його прав щодо отримання належного розміру пенсії у 2017 року не було.

Також суд убачає, що з 01.01.2018 року розмір пенсії позивач з надбавками склав 10847,73 грн. (а.с.63). Виплачував же відповідач позивачу пенсію у розмірі 10101,17 грн. (з урахуванням розстрочки виплати підвищення до пенсії 50% відповідно до постанови КМУ від 21.02.2018 № 103) (а.с.84-85). Натомість статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" установлено у 2018 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Тобто у 2018 році розмір пенсії позивача також не перевищував десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а тому порушення прав ОСОБА_1 щодо отримання належного розміру пенсії у 2018 року також не було.

Відповідно не було й порушень прав позивача на отримання належного розміру пенсії у період з 01.01.2019 року по 30.03.2019 року також не було.

Враховуючи зазначені суми нарахованої пенсії позивача, суд убачає, що пенсійний орган у період з 01.01.2017 року по 30.03.2019 року не обмежував ОСОБА_1 пенсію максимальним розміром (10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність). Тобто, до 30.03.2019 року не відбулось порушення прав позивача, що є підставою для відмови в позові в цій частині.

Як встановлено судом вище після проведеного перерахунку пенсії позивача з 01.04.2019 року на виконання рішень суду від 23.12.2020 року у справі №340/5341/20 підсумок його пенсії з надбавками склав 21372,25 грн. (а.с.64).

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 року №2629-VIII установлено у 2019 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Однак відповідач з 01.04.2019 року нараховував позивачу пенсію обмежену максимальним розміром, розмір якої не перевищував десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (14970 грн.) та з урахуванням розстрочки виплати підвищення до пенсії 75% відповідно до постанови КМУ від 21.02.2018 №103, а саме у розмірі 13568,97 грн. (а.с.64). Разом з тим, згідно інформації наданої відповідачем позивачу у період з 01.04.2019 року продовжили виплачувати у розмірі 10496,83 грн., тобто у такому ж розмірі, який платили позивачу з 01.01.2019 року (а.с.84-85).

Також з наданих суду перерахунків пенсії позивача, суд убачає, що з 01.12.2019 року, з 01.01.2020 року, з 01.07.2020 року, з 01.12.2020 року, з 01.03.2022 року, з 01.03.2023 року (а.с.65-71) ОСОБА_1 отримував пенсії з обмеженням її максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність на поточний рік). А саме:

- з 01.12.2019 року підсумок пенсії з надбавками 21407,50 грн., обмежено максимальним розміром 16380 грн. (а.с.65);

- з 01.01.2020 року підсумок пенсії з надбавками 21407,50 грн., обмежено максимальним розміром 16380 грн. (а.с.66);

- з 01.07.2020 року підсумок пенсії з надбавками 21426 грн., обмежено максимальним розміром 17120 грн. (а.с.67);

- з 01.12.2020 року підсумок пенсії з надбавками 21440,25 грн., обмежено максимальним розміром 17690 грн. (а.с.68);

- з 01.03.2022 року підсумок пенсії з надбавками 24415,62 грн., обмежено максимальним розміром 19340 грн. (а.с.70);

- з 01.03.2023 року підсумок пенсії з надбавками 25955,37 грн., обмежено максимальним розміром 20930 грн. (а.с.71).

Враховуючи зазначені суми нарахованої пенсії позивача, суд убачає, що пенсійний орган у період з 01.04.2019 року обмежував позивачу пенсію максимальним розміром (10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність). Тобто, саме з 01.04.2019 року відбулось порушення прав позивача, що є підставою для задоволення позову за цей період, водночас позов про зобов`язання здійснити перерахунок з 01 січня 2017 року не підлягає задоволенню, оскільки з 01.01.2017 по 31.03.2019 року виплата пенсії не була обмежена.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо обмеження максимального розміру пенсії позивача та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, із врахуванням раніше виплачених сум з 01.04.2019 року, а не з 01.01.2017 року, як просить позивач

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно клопотання позивача про встановлення судового контролю, суд зазначає, що відповідно до статті 382 КАС України, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами. Це виключно як певна (можливо, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади.

Гарантія виконання судового рішення забезпечується також положеннями статті 14 КАС України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, суд не вбачає підстав для встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.11).

Таким чином, враховуючи положення статті 139 КАС України та задоволення позову суд дійшов висновку про те, що на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у повному розмірі 992,40 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.6).

Таким чином, враховуючи положення статті 139 КАС України та часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про те, що на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 536,80 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 143, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність з 01.04.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії без застосування обмеження її максимальним (граничним) розміром з урахуванням раніше виплачених сум з 01.04.2019 року.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 536,80 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Копію рішення суду направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК