Справа № 240/6784/23
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
01 листопада 2023 року м. Житомир справа № 240/6784/23
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 02.02.2023 №2730/03-16 про відмову в переведенні на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ з урахуванням стажу державної служби;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу»; зарахувати до стажу державної служби період роботи з 24.07.1991 по 31.10.2013 в органах державної податкової служби; здійснити нарахування та виплату пенсії в розмірі 60% заробітку, зазначеного у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 27.01.2023 №4 та від 27.01.2023 №5 виданих Головним управлінням ДПС у Житомирській області з дати звернення з відповідною заявою, з 31.01.2023.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачами протиправно відмовлено їй у переведенні на пенсію державного службовця з підстав не займання посади державної служби станом на 01.05.2016 та відсутності необхідного стажу на державній службі станом на вказану дату. Наголошує, що має право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", а тому прийняте відповідачами рішення про відмову у призначенні пенсії на підставі вказаного Закону є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що з 01.11.2013 позивач отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
31.01.2023 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою №204 та додатково наданими документами в якій просила перевести її з пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі Закон №889-VІІІ) (а.с.13).
З рішення ГУ ПФУ в м.Києві від 02.02.2023 вбачається, що відповідач відмовив у переведенні на пенсію за Законом України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ.
Крім того, у вказаному рішенні відповідач вказав, що відповідно до п.344.1 ст.344 Податкового кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання, тому ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначені статтею 25 Закону №3723-ХІІ.
Пунктом 344.1 статті 344 розділу XII-1 Податкового кодексу України статтею 90, підпунктом 1 пункту 2 розділу XI Закону №889-VIII, статтю 25 Закону №3723-ХІІ, Закону України від 04.12.1990 №509-XII «Про державну податкову службу в Україні», яким передбачено, що Рада Міністрів Української РСР встановлює для працівників державних податкових інспекції персональні звання.
Тому, періоди роботи працівників/службових осіб державних податкових адміністрацій (інспекцій), посадових осіб державної податкової служби/органів доходів і зборів на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання - не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців (а.с.14).
Позивач вважає таке рішення протиправним, тому звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За змістом ч.1 ст.9, ч.1 ст.10 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно з абзацом третім ч.1 ст.26 Закону №1058-IV право на пенсію за віком мають жінки за наявності відповідного страхового стажу після досягнення ними 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.
Відповідно до ч.3 ст.45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Разом з тим, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Отже, з аналізу наведених вище правових норм вбачається, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі №687/545/17.
Позивач, на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" досягла передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV" віку 63 роки 1 місяць.
Разом з тим, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу", у зв`язку з недостатністю 20-річного стажу.
Заперечуючи проти позову, відповідачі вважають, що періоди роботи позивача в державних податкових інспекціях (адміністраціях), не можуть бути зараховані до стажу державної служби.
Суд не погоджується з такими доводами, з огляду на таке.
Як вбачається з трудової книжки позивача НОМЕР_1 з 24.07.1991 по 31.10.2013 ОСОБА_1 працювала у Володарсько-Волинській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, (у подальшому в результаті проведення реорганізації її неодноразово було перейменовано/реорганізовано, що підтверджується довідкою від 27.01.2023 №1441/6/0630-10-01), на різних посадах, які відносяться до посад державного службовця, що підтверджується також і інформацією, яка відображена у листі-довідці від 27.01.2023 №1441/6/0630-10-01 Головного управління ДПС у Житомирській області (а.с.15-29, 30-32).
18.07.1994 ОСОБА_1 прийняла Присягу державного службовця та під час роботи їй присвоювались спеціальні звання та ранги.
Таким чином сукупний стаж служби позивача становить 22 роки 03 місяці 08 днів станом на 2023 рік. Також, вказані записи містяться у трудовій книжці, що є основним доказом підтвердження відповідного стажу для призначення пенсії.
Щодо періодів роботи у податковій службі.
Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно з частиною 18 статті 37 Закону №3723-XII період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та /або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (діяв до набрання законної сили Законом України №889-VIII), яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Абзацами другим та третім пункту другого Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі Порядок №283), передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби, а також на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (далі - Закон №509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону №509-XII державна податкова служба, якій за змістом частини другої цієї статті підпорядковані державні податкові інспекції в областях, районах, містах і районах у міста, є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків, зборів та інших платежів і неподаткових доходів і внесків до державних цільових фондів, встановлених законодавством України.
Посадовою особою органу державної податкової служби, за правилами частини першої статті 15 Закону №509-XII, може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини 1, 4 статті 15 цього Закону).
Цією ж нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондують вимогам статей 5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Статтею 6 Закону №509-XII було встановлено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, які обіймали посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержували заробітну плату за рахунок державного бюджету, - мають право на зарахування періодів такої роботи до стажу державної служби.
Відповідно до п.343.1 - 343.2 ст.343 Податкового кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи. Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України. У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.
Абзацами 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". Період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєнні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним законом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №465/7218/16а та постанові Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, зокрема, колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".
Виходячи з наведеного слідує, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідного статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Отже, період державної служби в податкових органах у спеціальному званні зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Таким чином, доводи відповідачів про те, що посадові особи контролюючих органів, яким присвоюються спеціальні звання, не належать до категорій посад державної служби, - є безпідставними.
Пунктом 4 Порядку №283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
В контексті наведеного, суд відмічає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Згідно записів у трудовій книжці, позивач працювала на посадах із спеціальними званнями (рангами) державного податкового інспектора, старшого державного податкового інспектора, старшого державного податкового ревізора-інспектора та інших посадах, які відносяться до посад державного службовця, у періоди з 24.07.1991 по 31.10.2013.
Відповідно до записів у трудовій книжці, 18.07.1994 позивач прийняла Присягу державного службовця. 28.10.1992 їй було присвоєно персональне звання Інспектор податкової служби III рангу (наказ ДПА у Володарсько-Волинському районі від 28.10.1992 №13) (а.с.17, 19).
Крім того, 01.03.1999 ОСОБА_1 було присвоєно персональне звання Інспектор податкової служби II рангу (наказ Володарсько-Волинської МДПІ Житомирської області від 22.03.1999 №14) (а.с.22), 01.03.2023 присвоєно персональне звання Інспектор податкової служби I рангу (наказ Володарсько-Волинської МДПІ Житомирської області від 26.02.2003 №14-О) (а.с.22) та 01.10.2005 присвоєно чергове спеціальне звання Радник податкової служби ІІI рангу (наказ Володарсько-Волинської МДПІ Житомирської області від 30.09.2005 №18-О) (а.с.23).
12.07.2013 ОСОБА_1 призначена в порядку переведення на посаду завідувача інформаційно-комунікаційного сектору, як така, що успішно пройшла стажування. Присвоєно 11 ранг державного службовця (наказ Володарсько-Волинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області від 12.07.2013 №6-О) (а.с.28).
Враховуючи те, що позивач з 24.07.1991 по 31.10.2013 працювала в органах державної податкової служби, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), та те, що їй присвоювались відповідні ранги державних службовців та спеціальні звання за наслідками атестації у визначеному Законом України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 №509-XII порядку, а також те, що вона одержувала заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, і з отримуваної нею заробітної плати проводились відрахування підвищених розмірів відповідних (страхових, соціальних) внесків до спеціальних фондів державного бюджету, - то всі періоди такої роботи (служби) позивачки підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
Згідно даних трудової книжки та довідки ГУ ДПС у Житомирській області від 27.01.2023 №1441/6/06-30-10-01 про стаж державної служби в органах податкової служби позивач працювала: з 24.07.1991 по 31.10.2013.
Стаття 1 Закону №3723-ХІІ визначала, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій (частина 2 статті 2 Закону №3723-XII).
Порядком №283 (чинного до 01.05.2016, тобто у період роботи позивача в податкових органах) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Крім цього, згідно ч.2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Зазначені обставини, на думку суду, вказують на безпідставність доводів відповідачів про те, що стаж роботи на посадах в органах податкової служби не може бути зарахований, як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії держави службовця.
Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що займані позивачем посади у період роботи з 24.07.1991 по 31.10.2013 відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, входять до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби.
Таким чином, стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби станом на 01.05.2016 - день набрання чинності Законом України №889-VIII становив більше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Разом з тим, вирішуючи даний спір по суті, суд враховує те, що відповідачами у справі не ставиться під сумнів достовірність даних наведених в трудовій книжці позивача.
Оскільки на час набрання чинності Закону №889-VII, а саме станом на 01.05.2016 в силу перерахованих вище норм законодавства позивач працювала на посадах державної служби понад 20 років, а станом на день звернення до відповідача із заявою від 31.01.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" мала стаж державної служби понад 22 роки та досягла необхідного пенсійного віку, відтак, суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії державного службовця за віком згідно з ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу".
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, приймаючи рішення від 02.02.2023 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з 31.01.2023 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" діяло протиправно, з огляду на що суд вважає за необхідне визнати протиправним вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві та скасувати його.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести ОСОБА_1 з 31.01.2023 на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60% заробітної плати за останнім місцем роботи на державній службі, зазначеної в довідках від 27.01.2023 №4 та №5, то суд дійшов наступних висновків.
ГУ ПФУ в Житомирській області у відзиві зазначає про те, що призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійних органів.
Відповідно до наведених норм органи Пенсійного фонду України призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії.
Питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого пенсійного органу.
Враховуючи те, що судом підтверджено право позивача на зарахування до стажу державної служби періоду роботи з 24.07.1991 по 31.10.2013, уповноважений орган на призначення пенсій - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зобов`язаний зарахувати до стажу державної служби позивача наведений період та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням наведених обставин, що і буде належним способом захисту порушеного права позивача.
Щодо врахування довідок про складові заробітної плати, то суд вважає, що вимоги у цій частині передчасні, оскільки відповідачем на виконання рішення суду не розглянуто заяву про переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.
Відповідно до ч.1 та 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору та не поніс судових витрат, у зв`язку з чим суд не стягує судові витрати із відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 77, 139, 143, 243-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 02.02.2023 №2730/03-16 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ з урахуванням стажу державної служби.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» з дати звернення з заявою з 31.01.2023, зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 24.07.1991 до 31.10.2013 в органах державної податкової служби.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін