Справа № 520/19711/23
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 р. № 520/19711/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6,м. Київ,03168) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Міністерства оборони України, в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 55 від 20.06.2023 року «Про результати службового розслідування» щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани за порушення вимог статей 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовця ОСОБА_1 .

2. Визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 55 від 20.06.2023 року «Про результати службового розслідування» щодо позбавлення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 рядового ОСОБА_1 премії за червень 2023 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства Оборони України (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) виплатити недоотримане грошове забезпечення за червень 2023 року в повному обсязі.

3. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) понесені позивачем судові витрати в повному обсязі.

В обґрунтування позову зазначено, що Наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 55 від 20.06.2023 року «Про результати службового розслідування» щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани за порушення вимог статей 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовця ОСОБА_1 та Наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 55 від 20.06.2023 року «Про результати службового розслідування» щодо позбавлення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 рядового ОСОБА_1 премії за червень 2023 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства Оборони України (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) виплатити недоотримане грошове забезпечення за червень 2023 року в повному обсязі є протиправними та такими, що порушують права позивача.

Ухвалою суду від 27.07.2023 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Представником відповідача - Міністерства оборони України, 09.08.2023 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Представником відповідача - Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, 23.08.2023 року надано відзив, в якому щодо задоволення позовних вимог заперечував зазначивши, що в спірних правовідносинах діяв в межах чинного законодавства України.

11.09.2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

26.09.2023 року до суду від представника відповідача - Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, надійшли заперечення на відзив представника позивача, в яких також щодо задоволення позовних вимог заперечував.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , проходить службу в військовій частині НОМЕР_1 .

05.06.2023 року було виявлено відсутність на службі позивача, про що його безпосереднім начальником був поданий рапорт командиру військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.06.2023 року № 142 було призначено службове розслідування за даним фактом.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2023 року № 55 встановлено, що 05 червня 2023 року рядовий ОСОБА_1 був відсутній під час ранкового шукування на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , що підтверджується рапортом офіцера військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 (вхідний№15/691 від 06.06.2023 року).

Факт відсутності на службі рядового ОСОБА_1 підтверджується поясненнями співробітника військової частини НОМЕР_1 головного сержанта ОСОБА_3 , співробітника військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , співробітника військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 .

Також службовим розслідуванням було встановлено, що 13.06.2023 року позивач повернувся до військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та приступив до виконання службових обов`язків, що підтверджується рапортом офіцера військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 (вхідний № 15/715 від 13.06.2023 року).

Співробітник військової частини НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення щодо причин відсутності на військовій службі з 05.06.2023 року по 13.06.2023 року, про що власноруч зазначив у бланку пояснень. Окрім цього, останній не надав жодних документів, які б підтверджували законність його відсутності на військовій службі. Таким чином, військовослужбовець проводив час на власний розсуд та не виконував обов`язки військової служби.

Вказаним наказом було встановлено, що своїми діями співробітник військової частини НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Також судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2023 року № 55 було наказано вину співробітника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 вважати доведеною; за порушення вимог ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, співробітника військової частини ОСОБА_6 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом "в" статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме "сувора догана"; офіцеру військової частини НОМЕР_1 лейтенанту ОСОБА_7 відповідно до "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяких інших осіб" затвердженого наказом МОУ №260 від 07.06.2018 року, в порядку пункту 15 розділу І та пункту 5 розділу XVI співробітнику військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 з 13.06.2023 поновити виплату грошового забезпечення, не виплачувати премію за червень 2023 року у повному обсязі.

Окрім іншого під час розгляду справи судом встановлено, що в лютому 2023 році військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в ВМКЦ ПНР в м. Харкові, де було прооперовано обидва колінні суглоба в результаті отриманих травм при виконуванні службових обов`язків в 2022 році.

Після лікування 01.06.203 року був призначений контрольний огляд у лікаря-травматолога, де отримав висновок оцінки стану його здоров`я про направлення на ВЛК до ВМКЦ ПНР для визначення ступеня придатності до військової служби.

До 03.06.2023 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я та 03.06.2023 року військовослужбовцем було подано рапорт до командира військової частини НОМЕР_1 про надання направлення на медичний огляд ВЛК, про що на рапорті поставлено відмітку про його отримання 13.06.2023 року вх. № 15/713.

Так як військовослужбовець знаходився до 03.06.2023 р. у відпустці та потрібно було якнайшвидше вирішити питання з направленням на ВЛК та у військовій частині НОМЕР_1 всі були повідомлені про необхідність надання військовослужбовцю ОСОБА_1 направлення на ВЛК, в месенджері WhatsApp позивач звернувся до військового лікаря щодо надання йому направлення на медичний огляд ВЛК та у відповідь отримав, що наразі йде бойовка та немає змоги підписати документи так як відсутній командир.

13.06.2023 року позивач отримав повідомлення від командира роти з позивним " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який вказав військовослужбовцю прибути до розположення військової частини НОМЕР_1 , після чого позивач прибув до військової частини НОМЕР_1 .

В позовній заяві позивачем зазначено, що в період з 05.06.2023 року по 13.06.2023 року позивач знаходився за місцем свого проживання: АДРЕСА_3 та чекав виклику у частину для отримання направлення на проходження ВЛК, також знаходився постійно на телефонному зв`язку.

Позивач, вбачаючи в оскаржуваному наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 55 від 20.06.2023 року «Про результати службового розслідування» частині щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани за порушення вимог статей 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовця ОСОБА_1 та в частині щодо позбавлення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 рядового ОСОБА_1 премії за червень 2023 року порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут), військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до абзацу другого статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройний Сил України, накази командирів.

Абзацом другим статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби), встановлено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такого обов`язку як свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до абзацу першого статті 49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту внутрішньої служби).

Частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно з частиною першою статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі Порядок № 608).

Отже, військовослужбовець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності при наявності в його діях складу дисциплінарного проступку за результатами службового розслідування, проведеного з дотриманням вимог Дисциплінарного статуту і Порядку № 608.

Згідно з абзацом четвертим пункту 2 розділу І Порядку № 608 службове розслідування комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цього Порядку, з метою перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення осіб, які вчинили правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Абзацом першим пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі особи, які проводять службове розслідування).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення (частина друга статті 85 Дисциплінарного статуту, пункт 12 розділу ІІІ Порядку № 608).

Відтак службове розслідування стосовно військовослужбовця рядового складу може бути проведено на підставі наказу однією особою (в тому числі, особисто командиром (начальником), прямим командиром (начальником) або військовослужбовцем сержантського (старшинського) складу) чи у складі комісії з проведення службового розслідування.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

ступеня вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Згідно з частинами першою-третьою статті 6 Дисциплінарного статуту право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтею 28 Статуту внутрішньої служби встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою (стаття 30 Статуту внутрішньої служби)

Згідно зі статтею 35 Статуту внутрішньої служби накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Отже, на військовослужбовця покладений обов`язок виконання усних та письмових наказів своїх командирів, як безпосередніх, так і вищих.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що дійсно позивач в період з 05.06.2023 року по 13.06.2023 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 був відсутній на службі в військовій частині НОМЕР_1 , однак з огляду на зазначене вище в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем не було виконано наказів свого командира.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 48 ЗУ "Про Дисциплінарний статут Збройних сил України" на військовослужбовця можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

є) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Таким чином суд зазначає, що командир військової частини НОМЕР_1 має право накладати на військовослужбовця своєї військової частини вказане дисциплінарне стягнення, однак суд з урахуванням обставин справи та підстав не прибуття позивача до військової частини у період з 05.06.2023 року по 13.06.2023 року, а саме через перебування позивача в лютому 2023 році на лікуванні в ВМКЦ ПНР в м. Харкові, де було прооперовано обидва колінні суглоба в результаті отриманих травм при виконуванні службових обов`язків в 2022 році та у зв`язку з необхідністю направлення на ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби та потребою в тривалій реабілітації після лікування, відповідачем було застосовано до позивача стягнення не спів мірне зі ступенем дисциплінарного проступку позивача.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, про скасування Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 55 від 20.06.2023 року «Про результати службового розслідування».

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 55 від 20.06.2023 року «Про результати службового розслідування» в частині щодо позбавлення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 рядового ОСОБА_1 премії за червень 2023 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства Оборони України (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) виплатити недоотримане грошове забезпечення за червень 2023 року в повному обсязі, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Наказ МОУ №260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: - посадовий оклад; - оклад за військовим званням; - надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: - підвищення посадового окладу; - надбавки; -доплати; - винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; - премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: - винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; - допомоги.

Водночас, суд враховує, що підпунктом 2 пункту 5 постанови КМУ №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Згідно з пунктами 1-2 розділу XVI Порядку №260 (Преміювання) командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.

Суд підсумовує, що премія є складовою грошового забезпечення військовослужбовців та належить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, право на призначення яких та визначення розміру виплати яких, покладається виключно на командування військової частини, а отже суд не може перебирати на себе повноваження командира військової частини в частині призначення додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6,м. Київ,03168) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати пункт 3 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 55 від 20.06.2023 року «Про результати службового розслідування».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.