Справа № 500/5572/23
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5572/23

01 листопада 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.06.2023 №84 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу з 15.06.2023 до страхового стажу відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 22.08.1986 по 10.04.1987 та з 19.10.1991 по 24.06.2000 в Бережанському консервному заводі (ВАТ «Бережанський консервний завод»);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити позивачу з 15.06.2023 пенсію по віку відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 15.06.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (мати особи з інвалідністю з дитинства). За принципом «екстериторіальності» вказану заяву передано на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, який за результатом розгляду документів позивача прийняв рішення, яким відмовив у призначенні вказаної пенсії за віком у зв`язку з відсутність необхідного стажу роботи, вказавши при цьому, що необхідний страховий стаж, визначений пунктом 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 15 років, тоді як страховий стаж позивача становить 8 років 9 місяців 29 днів. За результатом розгляду документів, доданих до заяви відповідачем до страхового стажу не зараховано:

період догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку, ІНФОРМАЦІЯ_1 оскільки відсутній паспорт дитини та відсутня інформація про здійснення догляду в заяві;

період роботи з 22.08.1986 по 24.06.2000, оскільки наявне виправлення в даті та наказі на звільнення з роботи.

Позивач вважає, що в нього наявне право на призначення пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства, з огляду на що, відмова відповідача 1 у її призначенні, на переконання позивача, - є протиправною, а тому він звернувся з даним позовом в суд.

Ухвалою суду від 04.09.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

21.09.2023, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, зі змісту якого слідує, що він повністю заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивачем не підтверджено наявність у неї достатнього стажу для призначення пенсії за віком на умовах, визначених пунктом 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з огляду на що прийнято рішення про відмову у її призначенні (арк. справи 35-40).

04.10.2023, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зі змісту якого слідує, що він повністю заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на умовах, визначених пунктом 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як матері особи з інвалідністю з дитинства. Розглянувши заяву та додані до неї документи, 22.06.2023 відповідач 2 прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії за №84 у зв`язку з тим, що у позивача на дату звернення відсутній необхідний страховий стаж. Вказує, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано наступні періоди: період догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку, ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відсутній паспорт дитини та відсутня інформація про здійснення догляду в заяві; період роботи з 22.08.1986 по 24.06.2000, оскільки виявлено виправлення в даті та наказі на звільнення з роботи, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110. Також зазначає, що в наданій довідці про заробітну плату №03-05/118 від 30.05.2023 ім`я та по батькові заявниці не відповідає паспортним даним. Таким чином, відповідач 1 вказав, що загальний страховий стаж позивача, за наслідками розгляду поданих документів, склав 8 років 9 місяців 29 днів при необхідних 15 років, а тому підстави для призначення пенсії за віком такій особи, відсутні (арк. справи 41-48).

Інших заяв, в тому числі по суті справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд зазначає, що розгляд даної судової справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування головуючої судді у даній справі у відпустці, в порядку черговості.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк. справи 7).

З матеріалів справи слідує, що 15.06.2023 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За результатами розгляду заяви від 15.06.2023, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, прийнято рішення №84, яким позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком з підстав недостатності страхового стажу (арк. справи 26).

Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії за віком, відповідач 1 вказав, що до страхового стажу позивача, за доданими документами, зараховано 8 років 9 місяців 29 днів, при необхідному страховому стажі, визначеному пунктом 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», - 15 років.

При цьому, відповідачем, за результатом розгляду документів та заяви позивача, не враховано до страхового стажу:

період догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку, ІНФОРМАЦІЯ_1 оскільки відсутній паспорт дитини та відсутня інформація про здійснення догляду в заяві;

період роботи з 22.08.1986 по 24.06.2000, оскільки наявне виправлення в даті та наказі на звільнення з роботи.

Також вказано, що в довідці про заробітну плату №03-05/118 від 30.05.2023 ім`я та по батькові заявниці не відповідає паспортним даним.

Не погодившись із вказаним рішенням позивачка звернулась до суду із даним позовом.

Право громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом закріплене у статті 46 Конституції України.

Статтею 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 встановлено, що жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти «є» і «ж» статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (далі - Закон №1788-XII ).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають, жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають в тому числі матері осіб з інвалідністю з дитинства після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу.

Як слідує з матеріалів справи, розглядаючи заяву позивача та додані до неї документи, відповідач 1 не поставив під сумнів право особи на дострокову пенсію за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства, при цьому, вказав на недостатність за доданими документами необхідного стажу.

Так, зокрема, відповідач 1 зазначив, що позивачу не зараховано в її страховий стаж період догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку (відсутній паспорт дитини та відсутня інформація про здійснення догляду в заяві) та період роботи в Бережанському консервному заводі (ВАТ «Бережанський консервний завод») оскільки наявне виправлення в даті та наказі на звільнення з роботи.

Щодо незарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи в Бережанському консервному заводі (ВАТ «Бережанський консервний завод») з 22.08.1986 по 24.06.2000, оскільки наявне виправлення в даті та наказі на звільнення з роботи.

Статтею 8 Закону від 09.07.2003 №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як слідує з матеріалів судової справи, позивач, звертаючись до відповідача із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, - надала копію трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.04.1980, копію якої долучено до матеріалів судової справи (арк. справи 11-14).

Відповідачем 1, при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу не зараховано до страхового стажу згідно записів трудової книжки періоди трудової діяльності з 22.08.1986 по 24.06.2000, оскільки наявне виправлення в даті та наказі на звільнення з роботи.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Суд зазначає, що зі змісту трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.04.1980, слідує, що вона містить відповідні записи про спірні періоди роботи позивача, зокрема, з 22.08.1986 по 24.06.2000 в Бережанському консервному заводі (ВАТ «Бережанський консервний завод»). Також суд враховує, що в трудовій книжці запис про звільнення позивача з роботи, а саме дата та наказ містять можливі виправлення.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою стверджувати про відсутність трудового стажу позивача за спірні періоди.

При цьому, суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

З огляду на викладене, страховий стаж позивача за спірні періоди, які внесено до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.04.1980, підлягають до зарахування органом пенсійного фонду.

Суд зазначає, що записи трудової книжки позивача, на переконання суду, є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

При цьому наявність в органу Пенсійного фонду сумнівів у достовірності відомостей в поданих документах може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак це не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

Такі висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17. Як зазначив Верховний Суд, наявність в органів, що призначають пенсію, права вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено пунктом 4.7 Порядку №22-1.

У свою чергу суд перевіряє, зокрема, чи діяв орган Пенсійного фонду добросовісно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи вищенаведене, відмова відповідача у зарахуванні позивачу до страхового періодів роботи з 22.08.1986 по 24.06.2000 в Бережанському консервному заводі (ВАТ «Бережанський консервний завод»), які внесено до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.04.1980 є протиправною, оскільки стаж підтверджено основним документом трудовою книжкою працівника (позивача), недостовірності або інших ознак юридичної дефектності якої не встановлено у передбачений законом спосіб, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Щодо незарахування позивачу до страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку.

Як слідує із записів трудової книжки позивача № НОМЕР_2 від 10.04.1986 в період з 22.08.1986 по 24.06.2000 вона працювала в Бережанському консервному заводі (ВАТ «Бережанський консервний завод»).

Згідно зі свідоцтвом про народження від 16.04.1992 серії НОМЕР_3 позивач є матір`ю ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як слідує з Розписки-повідомлення позивача зокрема щодо переліку документів, доданих до заяви про призначення дострокової пенсії за віком, нею надано в тому числі трудову книжку, та копії свідоцтв про народження її дітей (арк. справи 23).

Частиною третьою статті 56 Закону №1788-ХІІ встановлено, що до стажу роботи зараховується тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи (пункт «е») та час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (пункт «ж»).

Водночас, за змістом статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

Таким чином до стажу, що дає право на пенсію, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.11.2019 у справі №686/1015/16-а, які є обов`язковими для врахування судом в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

В якості підстави для не підтвердження права щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною ( ОСОБА_2 ) до досягнення нею 3-х річного віку відповідачем вказано, що відсутній паспорт дитини та відсутня інформація про здійснення догляду в заяві.

Суд вважає таке твердження необґрунтованим та безпідставним з огляду на таке.

Пунктом 11 Порядку №637 визначено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Суд зауважує, що вказана норма не передбачає наявність у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта для врахування періоду догляду за такою дитиною до страхового стажу особи, а тому таке твердження відповідача є необґрунтованим та безпідставним.

Таким чином, надаючи відповідачу трудову книжку та свідоцтво про народження дитини ( ОСОБА_2 ) від 16.04.1992 серії НОМЕР_3 , позивач надала всі необхідні документи, передбачені Пунктом 11 Порядку №637, для зарахування означеного періоду догляду за дитиною до загального страхового стажу позивача.

При цьому, отримання інших відомостей та інформації такий Порядок покладає на орган Пенсійного фонду.

У відповідності до вимог пункту 3 частини першої статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Зважаючи на наведене, враховуючи вимоги частини другої статті 181 Кодексу законів про працю України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки у спірний період позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною 06.04.1992 року народження досягнення ним трирічного віку, вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу особи.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру (про призначення та виплати пенсії позивачу), то оцінивши наявні у справі докази суд дійшов переконання, що відмовляючи позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком, відповідач 1 не надав належної правової оцінки інформації про трудову діяльність позивача про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, що містяться у матеріалах справи, у зв`язку з чим зробив передчасний висновок про неможливість зарахування позивачу до страхового стажу періодів його роботи, що зазначені у трудовій книжці, та, як наслідок, не врахував докази, в підтвердження того, що позивач має право на дострокову пенсію за віком згідно пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (мати особи з інвалідністю з дитинства).

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо зарахування страхового стажу/призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Однак, зважаючи на те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку щодо протиправності оскаржуваного рішення, суд з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 15.06.2023 про призначення дострокової пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

За наведених обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

У свою чергу частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №84 від 22 червня 2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (мати особи з інвалідністю з дитинства).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 червня 2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (мати особи з інвалідністю з дитинства) та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три гривні) гривень 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 );

відповідачі: - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, 49094, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, );

Головуючий суддя Мірінович У.А.