Справа № 140/20668/23
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року ЛуцькСправа № 140/20668/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 24.01.2023 №78 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу»; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити переведення позивача на пенсію державного службовця за віком, перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», з 09.01.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ПФУ в м. Києві області протиправно відмовило ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу», оскільки на час звернення до пенсійного органу позивач досяг визначеного законом віку, набув більше 37 років страхового стажу, а стаж роботи на посадах державного службовця становить понад 20 років. Позивач вважає, що виконав всі умови передбачені законодавством для призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

На підставі наведеного, позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

20.09.2023 від ГУ ПФУ в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач-1 заперечує щодо задоволення позовних вимог, з огляду на те, позивач на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 не перебував на посадах, що відносяться до посад державної служби та не мав 20 років стажу державного службовця, а посади в Митних органах, які він обіймав в період з 01.07.1983 по 19.03.2019 не є посадами державної служби. З огляду на наведене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач підтримав доводи, викладені в позовній заяві.

20.10.2023 представник ГУ ПФУ у Волинській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив позовні вимоги ОСОБА_1 з тих підстав, що посади працівників Митної служби України, які є посадовими особами і мають спеціальне звання не належать до категорії посад, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993, а тому періоди роботи позивача згідно трудової книжки не зараховано до стажу державної служби. Окрім цього, позивач станом на 01.05.2016 не працював на посаді державної служби, а тому рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 24.01.2023 №78 є правомірним, а доводи позивача необґрунтованими.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як слідує з матеріалів справи, 18.01.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою №784 щодо переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

За принципом екстериторіальності заяву позивача передано для розгляду до ГУ ПФУ в м. Києві, яке рішенням від 24.01.2023 №78 відмовило ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно ЗУ «Про державну службу» через відсутність необхідного стажу на посадах, віднесених до посад державної служби. Вказане рішення обґрунтоване тим, що посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання і, відповідно, ці посади не належить до посад, віднесених до категорій посад державної служби.

Вважаючи вказане рішення ГУ ПФУ в м.Київі протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому зазначений вік визначається статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких в осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених у статті 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII передбачено, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII вік (для жінок 60 років) і страховий стаж (для жінок 30 років).

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII передбачено, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Як встановив суд, підставою для відмови позивачу у переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» згідно оскаржуваного рішення було відсутність у позивача необхідного стажу державної служби, у зв`язку з тим, що «згідно статті 3 Закону №889-VIII його дія не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом. Згідно записів трудової книжки гр. ОСОБА_1 з 01.07.1983 по 19.03.2019 працював в органах Митної служби України. 11.11.1986 йому вперше присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби II рангу». Наявний запис про прийняття присяги державного службовця 19.06.1995, відомості про присвоєння рангу державного службовця після прийняття присяги відсутні. Таким чином, для зарахування періодів роботи в органах Митної служби України до стажу державної служби підстави відсутні, оскільки у період роботи у вказаних органах гр. ОСОБА_1 присвоювалися спеціальні звання. Оскільки у гр. ОСОБА_1 відсутній необхідний стаж державної служби, передбачений Постановою №622, право на призначення пенсії за віком згідно Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» відсутнє».

Таким чином, спірним у цій справі є питанням зарахування до стажу державної служби часу перебування особи державній службі в митних органах.

Частиною першою статті 25 Закону №3723-XII було визначено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Згідно із приписами пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка.

Зі змісту записів трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 вбачається, що позивач з 01.07.1983 по 18.11.2018 працював на різних посадах у Ковельській, Ягодинській та Волинській митницях, які підпадають під категорію посад державних службовців, визначену статтею 25 Закону №3723-XII.

19.06.1995 ОСОБА_1 прийнято Присягу державного службовця про що також здійснено запис в трудовій книжці №14.

Наказом Державної митної служби України від 29.06.2005 №1079-К позивачу присвоєно спеціальне звання радник митної служби 1 рангу.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 29.05.2013 №306 позивачу підтверджено 11 ранг державного службовця.

Крім того, наказом від 27.12.2013 №346-О ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної служби 1 рангу (запис в трудовій книжці №36).

Відповідно до довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 05.01.2023 №7.3-22-55/5, виданої Волинською митницею ДМСУ, загальний стаж державної служби позивача становить 37 років 04 місяці 29 днів..

Згідно з статті 342 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів є державними службовцями. Посадові особи, які вперше зараховуються на службу до контролюючих органів і раніше не перебували на державній службі, складають присягу державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу». Правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України «Про державну службу» та іншими законами.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначає Закон №3723-XII.

Відповідно до статті 1 цього Закону державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Відповідно до частини другої статті 9 зазначеного Закону регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон №3723-XII застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами.

Спеціальним законом, що визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, є Митний кодекс України.

Згідно з статті 569 Митного кодексу України посадові особи митних органів є державними службовцями. Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Особи, вперше прийняті на службу до митних органів на посади, які передбачають виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, приймають Присягу державних службовців, якщо раніше вони не приймали такої Присяги.

Таким чином, посадові особи митних органів, які займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері митної політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Частиною першою статті 588 Митного кодексу України (у редакції, чинній впродовж періоду роботи позивача в митних органах) пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Таким чином, посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах зараховується до стажу державної служби, який дає право на набуття пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Висновки аналогічного характеру викладено в постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №822/524/18, від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 (чинного до 01.05.2016, тобто в період проходження позивачем служби в митних органах) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Так, відповідно до пункту 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Аналогічні положення щодо віднесення посадових осіб митних органів до державних службовців та пенсійного забезпечення посадових осіб митних органів в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», передбачені і Митним кодексом України.

Відповідно до статті 573 Митного кодексу України, посадовим особам митних органів присвоюються такі спеціальні звання: 1) дійсний державний радник митної служби; 2) державний радник митної служби I рангу; 3) державний радник митної служби II рангу; 4) державний радник митної служби III рангу; 5) радник митної служби I рангу; 6) радник митної служби II рангу; 7) радник митної служби III рангу; 8) інспектор митної служби I рангу; 9) інспектор митної служби II рангу; 10) інспектор митної служби III рангу; 11) інспектор митної служби IV рангу; 12) молодший інспектор митної служби. Спеціальні звання митної служби присвоюються довічно. Позбавлення спеціальних звань здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Суд також враховує Закон України «Про внесення змін до Митного кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013 №405-VII, який є чинним на сьогоднішній день, прямо встановлює, що період роботи (служби) посадових осіб (у тому числі тих, яким присвоювалися спеціальні та/або персональні звання) у митних органах та організаціях зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого Законом України «Про державну службу».

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013 №405-VIII встановлено співвідношення між спеціальними званнями працівників митниць та органів доходів і зборів.

Так, звання «Інспектор митної служби 1 рангу» відповідає званню «Інспектор податкової та митної справи I рангу», «Радник митної служби 3 рангу» відповідає званню «Радник податкової та митної справи III рангу», «Радник митної служби 2 рангу» відповідає званню «Радник податкової та митної справи II рангу», «Радник митної служби 1 рангу» відповідає званню «Радник податкової та митної справи I рангу».

Спеціальне звання інспекторів митної служби та радників митної служби відповідають рангам державних службовців згідно додатку №6 Порядку про співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями працівників посадових осіб органів доходів і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306.

Додатком 13 постанови №306 передбачено, що спеціальне звання «Радник митної служби І рангу», яке присвоєне позивачу 27.12.2013 прирівнюється до 4 рангу державного службовця.

Отже, посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Таким чином, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що посадові особи контролюючих органів, яким присвоюються спеціальні звання, не належать до категорій посад державної служби.

За таких обставин позивач має стаж 37 років 04 місяці 29 днів роботи в митних органах, який підпадає під категорію посад державних службовців, визначену статтею 25 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу», а період роботи ОСОБА_1 в митних органах з 01.07.1983 по 18.11.2018 має бути зарахований до стажу державної служби.

Суд враховує, що зважаючи на те, що позивач досягнув віку, передбаченого Законом №1058, станом на 01.05.2016 працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, має страховий стаж понад 37 років, відтак набув право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII на підставі пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.

З огляду на зазначене оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 24.01.2023 №78 прийняте відповідачем-1 без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому його слід визнати протиправним та скасувати.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014 дійшов висновку, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого Протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява №38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Вказана правова позиція суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18 та від 25.03.2021 у справі №645/3044/17, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються судом під час вирішення наведеного спору.

Виходячи з наведеного, враховуючи звернення позивача та перебування його на пенсійному обліку в ГУ ПФУ у Волинській області, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області перевести позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби періодів роботи в митних органах з 01.07.1983 по 18.11.2018, а також здійснити перерахунок та виплату пенсії з 18.01.2023 (з врахуванням виплачених сум).

Частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача-2 із заявою про переведення на пенсію державного службовця 18.01.2023, а не 09.01.2023, як вказує позивач, тому відповідно до вимог частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення на вказану пенсію слід проводити саме з 18.01.2023, тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що стверджується квитанцією №8 від 21.07.2023.

При цьому суд вважає, що судові витрати необхідно стягнути з ГУ ПФУ в м. Києві, оскільки саме внаслідок прийняття ГУ ПФУ в м. Києві спірного рішення були порушені права позивача.

Керуючись статтями 139, 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 26-в, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.01.2023 №78 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VII, зарахувавши до його стажу державної служби періоди роботи на посадах в митних органах України з 01.07.1983 по 18.11.2018, та провести перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VII, з 18.01.2023 (з врахуванням виплачених сум).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А. Лозовський