Справа № 120/3963/22
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 жовтня 2023 р. Справа № 120/3963/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Ребесайло С.О.,

заявниці (позивачки) ОСОБА_1 ,

представниці відповідача Моніч Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження заяву позивачки про перегляд за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року в адміністративній справі № 120/3963/22 за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Вінницької обласної прокуратури, в якому просила:

- визнати протиправними дії Вінницької обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати їй заробітної плати згідно посадового окладу та надбавки за вислугу років, визначеного частиною третьою статті 81 Закону України "Про прокуратуру", за період з 26.04.2022 по день постановлення судового рішення;

- зобов`язати Вінницьку обласну прокуратуру нарахувати їй заробітну плату за період з 26.04.2022 по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру посадового окладу та надбавки за вислугу років, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру" та виплатити різницю недоотриманої заробітної плати;

- зобов`язати відповідача здійснювати подальше нарахування та виплату їй заробітної плати згідно посадового окладу та надбавки за вислугу років відповідно до вимог статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що з 2001 року вона працює в органах прокуратури. 22.10.2021 позивачка була звільнена у зв`язку з неуспішним проходженням атестації. В подальшому, на підставі рішення суду позивачка була поновлена на посаді прокурора Вінницької місцевої прокуратури, однак її робоче місце визначено в окружній прокуратурі. Відтак, на думку позивачки, з 26.04.2022 її заробітна плата мала визначатись відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру". Натомість відповідач нараховував та сплачував позивачці заробітну плату відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31 травня 2012 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" та постанови Кабінету Міністрів України № 657 від 30 серпня 2017 року, тобто у меншому розмірі, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28.06.2022 у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2022 вищевказане рішення скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Вінницької обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати позивачці заробітної плати згідно посадового окладу та надбавки за вислугу років, визначеного ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", за період з 26.04.2022 по день постановлення судового рішення. Зобов`язано Вінницьку обласну прокуратуру нарахувати позивачці заробітну плату за період з 26.04.2022 по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру посадового окладу та надбавки за вислугу років, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру", та виплатити різницю недоотриманої заробітної плати.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.01.2023 постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2022 скасовано, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.06.2022 залишено в силі.

28.09.2023 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла заява позивачки про перегляд рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.06.2022 у справі № 120/3963/22 за виключними обставинами.

Заява мотивована тим, що рішенням Конституційного Суду від 13.09.2023 № 8-р(ІІ)/2023 (справа № 3-80/2022) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), друге речення абзацу третього пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-ІХ, згідно з яким оплата праці Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. Водночас саме відповідні норми були застосовані судом при вирішенні справи та ухваленні рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Відтак, на думку заявниці, існують підстави для перегляду рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.06.2022 на підставі п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 03.10.2023 відкрито провадження за виключними обставинами за заявою ОСОБА_1 та з урахуванням положень ч. 1 ст. 366 КАС України вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на 30.10.2023.

17.10.2023 поштою до суду надійшли письмові заперечення Вінницької обласної прокуратури на заяву позивачки про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Відповідач зауважує, що нормами процесуального права передбачено можливість перегляду за виключними обставинами лише тих судових рішень, які підлягають виконанню, але ще не були виконані. Разом з тим рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28.06.2022 у справі № 120/3963/22 відмовлено у задоволенні адміністративного позову. Отже, у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України таке судове рішення не може переглядатися за виключними обставинами.

В судовому засіданні позивачка підтримала заяву, просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.06.2022 у справі № 120/3963/22 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представниця відповідача в судовому засіданні заяву позивачки заперечила, посилаючись на відсутність правових підстав для перегляду судового рішення у цій справі за виключними обставинами.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін на підтримку своїх вимог та заперчень, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Таким чином, право на перегляд рішення у зв`язку з виключними обставинами за п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України забезпечує поновлення порушеного права особи внаслідок застосування у її справі положень закону, які не відповідали Конституції України. Попри те, що втрата чинності Закону в разі визнання його неконституційним відповідно до частини другої статті 152 Конституції України та статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII "Про Конституційний Суд України" визначається днем ухвалення відповідного рішення Конституційним Судом (якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення), таке рішення є підставою для перегляду за виключними обставинами судових рішень, прийнятих раніше ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України.

Верховний Суд неодноразово розглядав заяви про перегляд справи за виключними обставинами за подібних правовідносин, зокрема у справах № 808/1628/18, № 4819/49/19 та № 140/2217/19, де дійшов наступних висновків.

Положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України необхідно тлумачити передовсім через призму положень статті 3 Конституції України, відповідно до яких, зокрема, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. У такому контексті відмова у перегляді судового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, за виключними обставинами з підстав встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, (пункт 1 частини п`ятої статті 361 КАС України), є неефективним захистом прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд зазначив, що норму п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України треба тлумачити так, що словосполучення "якщо рішення суду ще не виконане" стосується можливості перегляду за виключними обставинами тільки тих судових рішень, які підлягають виконанню (тобто резолютивна частина рішення містить зобов`язання вчинити певну дію, ухвалити рішення, сплатити гроші тощо), але на момент подання заяви про перегляд за виключними обставинами не були виконані. Водночас судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, примусовому виконанню не підлягає й тому не може бути "ще не виконаним".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19 щодо перегляду за виключними обставинами ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25.10.2019 (у якій була застосована норма (частина третя статті 307 КПК України), яку згодом Конституційний Суд України Рішенням від 17 червня 2020 року № 4-р (II)/2020 визнав неконституційною, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при постановленні ухвали від 25.10.2019 Касаційний кримінальний суд застосував чинні норми КПК України. Натомість Рішення Конституційного Суду України від 17.06.2020 № 4-р (II)/2020, яке заявник вважає виключною обставиною, ухвалене 17.06.2020. На момент ухвалення цього Рішення кримінально-процесуальні відносини у аналізованому провадженні вже припинилися. А це означає, що дія Рішення Конституційного Суду України не може поширюватися на ці правовідносини, оскільки вони виникли і закінчилися до його ухвалення.

Також у вказаному рішенні зазначено, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення).

З наведених мотивів Велика Палата Верховного Суд констатувала, що немає підстав для задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами ухвали Касаційного кримінального суду від 25.10.2019.

Аналогічний підхід застосовано в постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18. У зазначеній справі, позаяк текст пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України дещо відрізняється від того, який міститься в пункті 1 частини першої статті 459 КПК України (в останньому випадку немає умови "якщо рішення суду ще не виконане"), увага об`єднаної палати була зосереджена на судових рішеннях, які можуть переглядатися за виключними обставинами з вказаної нормативної підстави.

Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у справі № 808/1628/18 дійшла до висновку, який полягає у тому, що судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено, не може переглядатися на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, адже воно не може виконуватися у примусовому порядку. Крім того, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної дії й не змінює нормативно правового регулювання, відповідно до якого суди попередніх інстанцій вирішували спір.

Крім того, суд враховує, що з метою відступу від висновків щодо застосування норм права, а саме пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України та пункту 1 частини третьої статті 320 Господарського процесуального кодексу України, викладених в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 808/1628/18 та постанові Касаційного господарського суду від 29.10.2019 у справі № 922/1391/18, ухвалою Верховного Суду від 26.01.2022 справу за № 805/1312/16-а передано до Великої Палати Верховного Суду.

Проте ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 зазначену справу було повернуто відповідній колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду. При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що в ухвалі від 26.01.2022 у справі № 805/1312/16-а Касаційний адміністративний суду не навів ґрунтовних підстав необхідності відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 29.10.2019 у справі № 922/1319/18 та ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 808/1628/18.

Також суд бере до уваги, що ухвалою Верховного Суду від 27.07.2022 справу за № 805/1312/16-а було вирішено передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Підставою для такого рішення слугувало те, що колегія суддів уважала відмову в перегляді за виключними обставинами з підстав встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане, судового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, не ефективним захистом прав позивача у справі від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Також колегія суддів зазначила, що положення КАС України не містять прямої заборони перегляду рішень про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі рішення Конституційного Суду України, яким пізніше визнані застосовані у рішенні положення закону неконституційними. Однак, як зауважила колегія суддів, у низці судових рішеннях Касаційного адміністративного суду сформульовано висновок про те, що не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки воно не передбачає примусового виконання. Таке тлумачення, на думку колегії суддів, призводить до того, що особа, якій у задоволенні позову відмовлено (позивач) у цій справі, позбавляється права на перегляд судового рішення з підстав визнання неконституційним закону, застосованого в її справі, попри встановлення Конституційним Судом України неконституційності такого Закону. За такого підходу фактично нівелюється інститут перегляду справи за виключними обставинами. Адже за своєю правовою природою судове рішення, яке набрало законної сили, навіть те, яким відмовлено у задоволенні позову, визначає зміст правовідносин між учасниками справи. Воно є обов`язковим для регулювання правовідносин сторін у спорі, обов`язковим щодо реалізації їх прав.

З огляду на викладене колегія суддів КАС ВС дійшла висновку, що перегляд судових рішень, якими відмовлено у задоволенні позову, за виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України можливий. Для цього необхідно відступити від правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18 й висловити протилежний за змістом висновок, який пропонується вище.

Втім, в ухвалі від 22.12.2022 об`єднана палата Касаційного адміністративного суду вказала на те, що приписи пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України відтоді не змінилися і застосовуються в тій самій редакції, яку роз`яснювала об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у постанові № 808/1628/18. Відповідна правова позиція, яка була висловлена в постанові від 19.02.2021, не втратила актуальності у вимірі суспільних відносин, які існують на час розгляду цієї справи. Водночас якихось обставин, які не були взяті до уваги, коли формулювався правовий висновок у справі № 808/1628/18 і які могли б вплинути на трактування вказаних приписів статті 361 КАС України, висловленому у постанові від 19.02.2021, й таким чином зумовлювали б потребу його змінити задля правильно застосування, ця справа не містить.

Відтак об`єднана палата Касаційного адміністративного суду дійшла висновку про відсутність достатніх і необхідних підстав для відступу від правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує, що на сьогодні Верховним Судом сформовано чітку та усталену правову позицію, згідно з якою положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України містять імперативний припис про те, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, може бути підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами лише за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане, а тому перегляд за цією підставою судових рішень, якими відмовлено у задоволенні позову, неможливий.

Позивачка ОСОБА_1 просить переглянути за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.06.2022, яким у задоволенні її адміністративного позову відмовлено повністю. Це рішення набрало законної сили у зв`язку з прийняттям КАС ВС постанови від 19.01.2023.

Таким чином, обставина, на яку посилається заявниця, не дає правових підстав для перегляду судового рішення у цій справі за пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, адже таке рішення не підлягає примусову виконанню.

Під час вирішення заяви суд відхиляє посилання позивачки на рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020, як на підставу для перегляду судового рішення у цій справі за виключними обставинами, оскільки таке рішення існувало на час розгляду справи та враховувалося судами при ухваленні рішення по суті заявлених позовних вимог.

Зокрема, як видно зі змісту постановаи КАС ВС від 19.01.2023 (пункти 50-71), суд касаційної інстанції надав детальну відповідь на аргумент позивачки щодо необхідності застосування абзацу третього пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ у зіставленні з рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020, а конкретно з юридичною позицією цього Суду, висловленою у підпункті 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення, про те, що розмір заробітної плати прокурорів, як елемент організації і порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом.

Як зазначила колегія суддів КАС ВС, зважаючи на правову природу рішень Конституційного Суду України (якими правовий акт чи його окремі положення визнані неконституційними), про що стисло написано вище, є підстави погодитися з доводами відповідача про те, що рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 не може впливати на застосування положень Закону України № 113-ІХ, надто його Прикінцевих і перехідних положень (абзацу третього пункту 3), які презюмуються конституційними допоки (чи якщо) суд конституційного контролю не встановить протилежне. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та, задовольняючи позовні вимоги в частині нарахування і виплати позивачеві заробітної плати за період з 26.04.2022 по день постановлення рішення відповідно до вимог ч. 3 ст. 81 Закону України № 1697-VIІ, по суті поширив на спірні правовідносини позицію Конституційного Суду України, висловлену у Рішенні від 26.03.2020 № 6-р/2020 (у мотивувальній частині), такими чином "розширивши" не тільки "темпоральні" юридичні наслідки цього Рішення, що трохи уподібнило його до нормативно-правового акта, але й деякою мірою зміст останнього, адже приписів Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ воно не стосувалося. Такий підхід, на думку колегії суддів, спричинив неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень Закону № 1697-VIІ, нова редакція якого і умови її застосування/дії з 25.09.2019 (з уваги на той факт що правовідносини, віднесені до сфери регулювання цього Закону, зазнали суттєвих змін, тож потребували поступового їх впровадження) не можна було трактувати безвідносно до розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ, а конкретно виходячи з порушених в касаційній скарзі питань абзацу третього пункту 3 цього розділу.

Окрім того, рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020 немає самостійного значення для вирішення поданої заяви ще й тому, що свої вимоги про перегляд судового рішення у цій справі за виключними обставинами позивачка обґрунтовує саме фактом прийняття рішення Конституційного Суду № 8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023.

Водночас суд зауважує, що цим рішенням визнано неконституційним друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-IX, але наголошено на тому, що воно утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (тобто таке рішення має пряму (перспективну), а не зворотну (ретроспективну) дію у часі).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (ч. 1 ст. 369 КАС України).

Під час розгляду заяви позивачки про перегляд за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.06.2022 у справі № 120/3963/22 судом не встановлено підстав для перегляду цього рішення за пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України.

Відтак у задоволенні заяви позивачки належить відмовити, залишивши відповідне рішення суду в силі.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 361, 368, 369 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивачки про перегляд за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року у справі № 120/3963/22 та залишити відповідне судове рішення в силі.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала в повному обсязі складена 02.11.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович