Справа № 420/8809/23
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/8809/23

Категорія: 113020000 Головуючий в 1 інстанції: Левчук О. А.

Час і місце ухвалення: м.Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Качуренко В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_1 , № 354373 о/с від 23.03.2023 року; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 4852 від 23.03.2023 року про скасування посвідки на постійне проживання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , за № 900014353 від 01.07.2019 року; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_1 , дію посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 01.07.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що станом на 23.03.2023 позивачу не вручено підозру про вчинення ним злочину, щодо нього не ведеться жодне розслідування та відповідно відсутні вироки судів щодо визнання його винним у вчиненні будь-якого злочину, передбаченого ККУ, а також позивач позитивно характеризується за місцем проживання. При цьому, позивача не ознайомили з доказами на підтвердження обставин, які послугували причиною для винесення відповідачем оскаржуваних рішень, а тому рішення базуються на припущеннях. Для скасування дозволу на імміграцію обов`язковою умовою є безумовне встановлення фактів того, що дозвіл виданий на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, або дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України. Крім того, подання органу, що ініціює питання скасування дозволу має містити підстави для його скасування, визначені ст. 12 ЗУ «Про імміграцію».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що позивача взагалі не ознайомили з доказами на підтвердження обставин які послугували причиною для винесення відповідачем оскаржуваних рішень. Позивач вважає, що оскаржуване рішення відповідача базується на припущеннях, без здійснення перевірки обставин, які в силу положень КАС України мають бути підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні статей 72, 73 вказаного Кодексу. Позивачем зазначено, що на час отримання в Головному управлінні ДМС України в Одеській області, посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 , видана 30.11.2016 року, Службі безпеки України та Національної поліції України було відомо про наявні судимості на території України, але чомусь посвідку на проживання в Україні до теперішнього часу скасовано з цих підстав не було. Це підтверджується наявною у особистої справи позивача, довідки про судимості в Україні. При цьому зазначає, що станом на 23.03.2023, позивачу не вручено підозру про вчинення ним злочину, не ведеться щодо нього жодне розслідування та відповідно відсутні вироки судів щодо визнання його винним у вчиненні будь якого злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України, позитивно характеризується за місцем проживання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 серпня 2018 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07 липня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 .

23 березня 2023 року до Головного управління ДМС України в Одеській області надійшло подання Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про скасування посвідки на тимчасове проживання, заборону в`їзду на територію України та примусове повернення/видворення відносно громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 175-176).

23 березня 2023 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вірменії ОСОБА_1 .

23 березня 2023 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області прийнято рішення № 354373 о/с про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданий 26.08.2018 року.

23 березня 2023 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області прийнято рішення № 4852 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 .

Не погодившись з рішеннями міграційного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_1 , № 354373 о/с від 23.03.2023 року, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При цьому вказав, що оскільки підставою для прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання слугувало скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування посвідки на постійне проживання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини між позивачем та міграційним органом України на момент прийняття спірних рішень регулюються Законом України "Про правовий статус іноземців" № 3929-ХІІ від 04.12.1994, а також Законом України "Про імміграцію" № 2491-ІІІ від 07.06.2001.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», свобода пересування це - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час.

Згідно статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України № 2491-ІІІ від 07 червня 2001 року "Про імміграцію".

Відповідно до частини 1 абзаців першого і четвертого статті 1 Закону № 2491 - III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Таким чином, Законом України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію» орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання. Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка мала до його надання статус біженця в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.

Відповідно до п.21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року (надалі Порядок №1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

За приписами п.22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі, коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Відповідно до п.23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Пунктом 24 Порядку №1983 передбачено, що рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Разом з тим, згідно пп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 (надалі Порядок №321), посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Пунктом 63 Порядку №321 передбачено, що копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

Колегія суддів зазначає, що спірне рішення № 354373 о/с від 23 березня 2023 року щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну фахівцем контролюючого органу винесено на підставі п. 1, 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

У спірному випадку питання про скасування дозволу порушено повноважним органом - Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України, в якому зазначено, крім іншого, що у відповідності до п. 1 ст. 1, п.п. 1-3 ст. 2, пп. 1, 2 п. 1 ст. 23 ЗУ Про Національну поліцію, Управлінням стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України та відповідно до Стратегії боротьби з організованою злочинністю, схваленої розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 року № 1126-р, в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави за результатами реалізації отриманої оперативної інформації, встановлено, що громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 , видана 30.11.2016 року, дійсний до 30.11.2026 року, який прибув в Україну, з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України. Крім того, з метою попередження порушення іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства та дестабілізації криміногенної обстановки в Україні, в ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має стійкі кримінальні зв`язку з особами, які поширюють кримінальний вплив від так званих смотрящих та осіб, раніше засуджених, які підтримують злодіїв в законі та поширюють злочинний вплив на громадян на території Одеської області. За період перебування на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння тяжких злочинів, зокрема засуджений за ч. 1 ст. 185 ККУ від 2009 року Феодосійським міським судом АР Крим строком позбавлення волі на 6 місяців, за ч. 2 ст. 186 ККУ від 2012 року Алуштинським міським судом АР Крим строком позбавлення волі на 4 роки.

Отже, у поданні ДСР НП України про скасування дозволу наведені мотиви його подання та фактичні обставини, з якими пов`язується необхідність скасування дозволу на імміграцію, та які узгоджуються з законодавчо визначеними підставами для скасування такого дозволу п.3 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

При цьому, судом першої інстанції правомірно з урахуванням ЗУ Про Національну поліцію, ЗУ Про національну безпеку України, Положення про Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, затвердженого наказом Департаменту від 06.11.2019 № 17 вказано, що подання підготовлено в межах компетенції, а інформація та встановлені ГУ ДМС в Одеській області обставини, є достатньою підставою для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, відповідно до ст. 12 ЗУ Про імміграцію.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказане подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про скасування дозволу на імміграцію в Україні, посвідки на постійне проживання направлене відповідачу у порядку, передбаченому п. п. 4, 5 Інструкції № 1235, перевірка інформації зазначеної в поданні не є обов`язковою відповідно до п. п. 5, 6 Інструкції № 1235.

Відповідно до «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 р. № 1983, опитування особи перед прийняттям рішення органом міграційної служби та витребування додаткових документів це є правом відповідача, а не його обов`язком, сумніви відповідача в достовірності подання були відсутні, а тому він не вчиняв таких дій.

Також, колегія суддів враховує доводи міграційного органу, що на час звернення із заявою позивач зазначив завідомо неправдиві відомості щодо не притягнення до відповідальності, оскільки позивач згідно наявної інформації, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння тяжких злочинів, зокрема засуджений за ч. 1 ст. 185 ККУ від 2009 року Феодосійським міським судом АР Крим строком позбавлення волі на 6 місяців, за ч. 2 ст. 186 ККУ від 2012 року Алуштинським міським судом АР Крим строком позбавлення волі на 4 роки.

Так, з матеріалів справи вбачається, що під час надання дозволу на міграцію 26 серпня 2018 року та надання 07 липня 2019 року ОСОБА_1 , посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 відповідачу було відомо про наявність у позивача судимості, про що також позивачем було зазначено у заяві. Проте, під час звернення до міграційного органу вдруге, позивачем в заяві вказано про відсутність в нього судимості, тобто вказано інформацію, яка не відповідає дійсності.

А відтак , міграційним органом , правомірно зазначено про завідомо неправдиві відомості щодо не притягнення до кримінальної відповідальності.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки на території України з 24.02.2022 р. триває військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, то здійснення міграційним органом посиленого контролю у сфері дотримання іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства України є необхідним, виправданим, таким, у якому існує нагальна потреба та, що відповідає легітимній меті його здіснення - ефективного реагування держави на загрози її безпеці.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 29.05.2023 р. у справі № 522/5683/22.

Доводи позивача, що міграційним органом не враховано обставин його сімейного стану, наявності в нього дружини, що порушує його права на повагу до приватного і сімейного життя, визначеного статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, суд апеляційної інстанції вважає помилковими з наступних підстав.

Бажання іноземця чи особи без громадянства зберегти свої сімейні права покладає саме на цю особу передбачені діючим законодавством обов`язки, вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 р. у справі № 343/2242/16, від 10.10.2019 р. у справі № 2340/2910/18, від 12.08.2020 р. у справі № 755/14023/17, від 13.10.2021 р. у справі № 263/14519/20, від 13.04.2021 р. у справі № 211/1113/18(2-а/211/91/18), від 26.01.2022 р. у справі № 200/9761/20-а).

Крім того, саме по собі проживання особи на території України протягом тривалого часу та факт наявності дружини, не означає автоматично, що особа абсолютно захищена від примусового повернення до країни походження міркуваннями збереження її приватного життя, внаслідок зобов`язань держави, відповідно до статті 8 Конвенції.

Також, колегія суддів враховує, що згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «LOUKILI v. THE NETHERLANDS» від 11. 04. 2023 року, заява №57766/19

ЄСПЛ вирішував питання, чи є прийняття адміністративним органом рішення про анулювання посвідки осілого мігранта на проживання, його висилку та виконання заборони на в`їзд порушенням ст.8 Конвенції.

ЄСПЛ зауважив, що характер, тяжкість і сукупність злочинів, вчинених Заявником, применшують вагу його тривалого проживання в країні осілості та що останньому не можна надавати вирішального значення.

П 55. Рішення ЄСПЛ «LOUKILI v. THE NETHERLANDS» вказано, стосовно критеріїв «тривалість перебування заявника в країні, з якої його чи її буде видворено» та «міцність соціальних, культурних і сімейних зв`язків» із цією країною, заступник Міністра належним чином визнав, що заявник мав тривалі зв`язки з Нідерландами. У зв`язку з цим Суд нагадує, що хоча заявник переїхав туди в дуже молодому віці, понад сорок років тому, сама по собі тривалість проживання ніколи не була вирішальним фактором для встановлення порушення статті 8. Надання абсолютного захисту від видворення для будь-якої категорії осіб і тривалість проживання сама по собі не повинні визначати, чи мало місце порушення статті 8 (див. «Ьner», згадане вище, § 55; «Akbulut», згадане вище, § 19; і «Iyisan v.», № 7673/08, 9 лютого 2010 р.). Таким чином, Суд не виявив порушення статті 8 у кількох справах, пов`язаних з осілими мігрантами, які були засуджені за серйозні злочини та проживали в приймаючій країні понад двадцять років, незалежно від того, в`їхали в країну дорослими або як малолітня дитина або після народження там. З огляду на ці прецеденти, заступник міністра діяв у розумних межах, коли постановив, що характер, серйозність і сукупність кримінальних правопорушень, скоєних заявником, зменшили вагу його тривалого проживання в Нідерландах.

Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані рішення відповідача прийняті в межах повноважень та у спосіб, передбачений вимогами чинного законодавства є правомірними, у зв`язку з чим не підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, оскільки позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_1 , дію посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 01.07.2019 року, є похідними вимогами, тому підстави для їх задоволення також відсутні.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 31 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач О.В. Лук`янчук
Судді А.І. Бітов І.Г. Ступакова