Справа № 420/17131/21
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Скупінської О.В.,

при секретарі Гудзікевич Я.А.,

за участю:

представника відповідача Єгорової І.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 17.09.2021 надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 11.06.2021 року за платежем «орендна плата з фізичних осіб 18010900» за 2021 рік:

- № -1504 на суму 4231,02 грн.;

- № -1504 на суму 91352,00 грн.

Справа 17.09.2021 була розподілена на суддю Цховребову М.Г.

Ухвалою судді від 12.10.2021: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; ухвалою суду від 14.12.2021: замінено відповідача у справі.

Судом встановлено, зокрема, що:

- від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, вхід. № 61451/21 від 05.11.2021, з додатками та доказом надіслання позивачу електронною поштою;

- від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, вхід. № 64029/21 від 17.11.2021, з доказом надіслання відповідачу поштою;

- станом на 14.12.2021 заперечення відповідача на відповідь на відзив до суду не надійшли. При цьому у суду немає відомостей про дату фактичного отримання відповіді на відзив або про причини її неотримання відповідачем.

Так, позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що спірні податкові повідомлення-рішення, якими їй визначено податкове зобов`язанні з орендної плати за земельні ділянки, є протиправними з огляду на те, що у позивачем договори оренди землі не укладались, а відтак й відсутня підстава для нарахування орендної плати.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказує, що отримавши інформацію від Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області щодо нарахування орендної плати, прийняв законні рішення, оскільки діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

При цьому, у судовому засіданні представник відповідача зазначив, що нарахування орендної плати було обумовлені саме фактичним використанням позивачем землі.

Ухвалою суду від 14.12.2021 вирішено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень проводити в порядку загального позовного провадження.

13.01.2022 суд вирішив задовольнити клопотання представника позивача (вх.№ 2575/22), закрити підготовче засідання та почати розгляд справи по суті.

Розпорядженням керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 №586 справу №420/17131/22 було призначено до повторного автоматичного розподілу, за результатами якого 14.09.2022 головуючою суддею визначено Скупінську О.В.

Ухвалою судді від 19.09.2023 ухвалено прийняти до провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень; Розпочати розгляд справи №420/17131/21 спочатку за правилами загального позовного провадження. Призначити підготовче засідання на 05 жовтня 2023 року об 12 год 00 хв.

05.10.2023 протокольною ухвалою суду, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.10.2023.

31.10.2023 позивач у судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Матеріали справи містять Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за параметрами запиту: права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження фізична особа ОСОБА_1 (а.с.10-16, 58-73), відповідно до якої позивач є власником нерухомого майна.

Миколаївська селищна рада Миколаївського району Одеської області скерувала на адресу Головного управління ДПС в Одеській області лист від 01.02.2021 №02/02-16/117 (а.с.50), до якого надала реєстр орендарів земельних ділянок по територіальній громаді Миколаївської селищної ради станом на 01.01.2021 (а.с.51-53), відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_1 використовує земельні ділянки державної та комунальної власності по Миколаївській селищній раді, а саме площею 2,8 га та 1,0266 га.

Головне управління ДПС в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 11.06.2021 №-1504 (а.с.5, 77), яким, із посиланням на п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 та п.286.5 ст.186 Податкового кодексу України, визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб (18010900) за 2021 рік у сумі 4231,02 грн.

Головне управління ДПС в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 11.06.2021 №-1504 (а.с.6, 77), яким, із посиланням на п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 та п.286.5 ст.186 Податкового кодексу України, визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб (18010900) за 2021 рік у сумі 91352,00 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення були направлені на адресу позивача та отримані 19.08.2021 (а.с.77).

Позивач звернулася до Головного управління ДПС в Одеській області із запитом від 27.08.2021 (а.с.17, 74) щодо підстав визначення податкових зобов`язань за спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Головне управління ДПС в Одеській області скерувало на адресу Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області лист від 03.09.2021 №22179/5/15-32-24-07-14 (а.с.54-55) у якому просило надати інформацію про укладені та зареєстровані до 01.01.2021 по теперішній час договори орендної плати за землі державної або комунальної власності по Миколаївській селищній раді ОТГ з фізичною особою ОСОБА_1 .

На вказаний лист Миколаївська селищна рада Миколаївського району Одеської області надала відповідь від 03.09.2021 №02/02-16/1572 (а.с.56-57) у якій зазначила, що станом на звітну дату відсутні зареєстровані угоди, про які запитує адресант, при цьому, нарахування обумовлені правом власності на майно та фактичним використанням землі.

Відповідачем на запит позивача від 27.08.2021 надано відповідь від 07.09.2021 №241/ЗПІ/15-32-24-07-14 (а.с.23-24 75-76) у якій повідомляється, що Миколаївською селищною радою Миколаївського району Одеської області листом від 01.02.2021 №02/02-16/117 надано реєстр орендарів земельних ділянок по територіальній громаді Миколаївської селищної ради станом на 01.01.2021, згідно якого ОСОБА_1 у 2021 році надано в оренду землі:

-2,8 га, використання: територія гарману; код за КОАТУУ місцезнаходження земельної ділянки , сума орендної плати складає 4231,02 грн;

-1,0266 га, використання: територія комплексу споруд; код за КОАТУУ місцезнаходження земельної ділянки , сума орендної плати складає 91352,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись статтями 288 та 286 Податкового кодексу України, й прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

На запит позивача до Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області від 27.08.2021 щодо укладення договорів оренди земельних ділянок між заявником та адресатом (а.с.18), надано відповідь від 01.09.2021 №15-К (а.с.19-21) у якій зазначено, що відповідно до наявної інформації у селищній раді зареєстровані належним чином договори оренди землі, укладені між ОСОБА_1 та Миколаївською селищною радою відсутні.

Селищною радою подано розрахунок до податкового органу щодо оренди за фактом використання земельних ділянок, де знаходиться майно ОСОБА_1 фізичної особи:

-в межах населеного пункту 1,0266 га (територія комплексу споруд) на загальну суму 91352,00 грн;

-за межами населеного пункту 2,8 га (територія гарману) на загальну суму 423102 грн.

Підставами для проведення розрахунків є:

-в межах населеного пункту рішення сесії №578/581-VI від 18.08.2015, де громадянка ОСОБА_1 , надавши клопотання, витяги на право власності на нерухомість, відповідно до яких знаходиться нерухоме майно на виділених земельних ділянках, рішення суду про встановлення права власності на майно (справа №2-776/2009 від 09.12.2009), отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в межах населеного пункту (смт Миколаївка): 0,2023 га АДРЕСА_1 ; 0,2063 га АДРЕСА_2 ; 0,1095 га АДРЕСА_3 ; 0,5085 га АДРЕСА_4 , відповідно до рішень сесії №578-581-VI від 18.08.2015, які передбачали відведення вказаних земельних ділянок на 49 років в оренду, жодних змін та клопотань щодо відмови від вказаних умов станом на звітну дату не надходило.

Відповідно до даних Держгеокадастру кадастрові номери вказаним земельним ділянкам не присвоєні, право власності не змінено.

Нормативна грошова оцінка встановлюється відповідно до місцезнаходження при застосуванні локальних коефіцієнтів без застосування КФ 3.0 та індексації з дати проведення грошової оцінки станом на 01.01.2021 в розрізі населених пунктів (лист ГУ Держгеокадастру в Одеській області №50/133-21 від 03.06.2021): смт Миколаївка 177,94 грн за 1кв.м;

- за межами населеного пункту ОСОБА_1 надано 09.11.2015 рішення суду про встановлення права власності на майно (справа №2-776/2009 від 09.12.2009), де визнано право власності на майно, яке отримала, як майновий пай від ТОВ «Хлібороб», яке розташоване за юридичною адресою: смт Миколаївка, вул.Щорса, б/н гарман з усіма будівлями (за переліком визначеним вище згаданим рішенням суду).

Розмір земельної ділянки 2,8 га до 27.08.2021 не оскаржувався, документи на право власності не надавались, кадастровий номер на вказану земельну ділянку не визначався 9відповідно до даних Держгеокадастру). За умови відсутності права власності або користування на земельну ділянку, така земельна ділянка передається в оренду до моменту виготовлення право установчих документів (розмір земельної ділянки не змінювався під гарманом з моменту існування ТОВ «Хлібороб»).

Причини нарахувань обумовлені:

-правом власності на майно, яке належить заявнику, як фізичній особі;

-фактичним використанням землі під майном.

Із посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 по справі №629/4628/16-ц та приписів ст.ст.120, 206 Земельного кодексу України, вказує, що власники будівель, споруд та їх частин, як фактичні землекористувачі, повинні здійснювати плату за землю з моменту виникнення права власності на будівлі, споруди чи їх частини.

Так, вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Вирішуючи дану справу, суд виходить з такого.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

В свою чергу, частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

За приписами пункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно із підпунктами 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 1 Законом України «Про оренду землі», Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Пунктом 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування плати за землю є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України, Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п.288.2 ст. 288 Податкового кодексу України). Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п. 288.3 ст. 288 Податкового кодексу України). Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 288 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України, право постійного користування земельної ділянки оформлюються відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто внаслідок проведення таких реєстраційних дій речове право набувається, змінюється або припиняється.

Слід зазначити, що для визначення початку перебігу та закінчення строку дії саме цього договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.

Таким чином, правове значення державної реєстрації полягає в тому, що правочин (договір), який підлягає державній реєстрації, є вчиненим (укладеним) з моменту її проведення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 322/1178/17 (провадження №14-338цс19) та постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 229/5551/18 (провадження №61-2060св20).

Отже, підставою для сплати орендної плати за користування земельними ділянками, в тому числі комунальної власності є належним чином оформлені та зареєстровані в установленому законом порядку договори оренди земельних ділянок.

При цьому, у частинах 1 та 2 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України та статті 125 Земельного кодексу України.

Пунктом «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України встановлено, що набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

У відповідності до частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Аналіз зазначених норм законів свідчить, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки, який зобов`язаний сплачувати орендну плату за земельну ділянку, що перебуває у його користуванні на підставі договору оренди. Обов`язок сплачувати орендну плату виникає у землекористувача з дня виникнення права користування земельною ділянкою.

У разі набуття права власності на нерухоме майно, що розміщене на землі, та не оформлення права користування на таку земельну ділянку обов`язок зі сплати земельного податку виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що розміщене на цій землі, адже якщо особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на земельній ділянці, то до неї як набувача переходить право користування земельною ділянкою.

У цілях оподаткування у нового власника будівлі, споруди (їх частини) з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно виникає обов`язок зі сплати податку за землю, на якій розташовані такі будівлі, споруди (їх частини). Якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, однак обов`язок зі сплати орендної плати виникне тільки на підставі укладеного договору оренди землі.

Повертаючись до обставин даної справи, судом не встановлено та відповідачем не доведено, що набуття позивачем права власності на об`єкти нерухомого майна, вказані об`єкти розташовувались на земельних ділянках, які перебували у користуванні у попереднього власника на підставі укладених договорів оренди.

Більш того, у судовому засіданні представник відповідача зазначила, що вказане питання взагалі не з`ясовувалось податковим органом.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно правової позиції, яка викладена у пункті 7.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 «право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Зазначені правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17».

Отже, право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права; до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, тобто цивільно-правовими; власник земельної ділянки у такому разі вправі вимагати повернення коштів саме на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Статтею 17 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, станом на дату винесення податкових повідомлень-рішень та розгляду справи судом, договори оренди землі між ОСОБА_1 та Миколаївською селищною радою Миколаївського району Одеської області укладені не були, що власне зазначається останньою та не заперечується відповідачем, та, відповідно, земельні ділянки не були передані належним чином.

При цьому доказів того, що об`єкти нерухомого майна розташовувались на земельних ділянках, які перебували у користуванні у попереднього власника на підставі укладених договорів оренди, матеріали справи не містять також.

Зважаючи на зазначені обставини, суд вважає, що позивач не є платником орендної плати за земельні ділянки, а відтак нарахування відповідачем податкового зобов`язання за спірними податковими повідомленнями-рішеннями є безпідставним.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду наведеною у постановах від 12.06.2018 у справі №815/5779/15 (провадження №К/9901/28024/18), від 19.06.2018 у справі №822/2696/17 (провадження №К/9901/44579/18), яка є обов`язковою для суду в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Отже, податкові повідомлення - рішення від 11.06.2021 № -1504 на суму 4231,02 грн та № -1504 на суму 91352,00 грн є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.ч. 1 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В матеріалах справи містяться квитанції про сплату позивачем судового збору у сумі 955,83 грн.

Відтак, враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 955,83 грн, що була сплачена позивачем при поданні позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 255, 291, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 11.06.2021 № -1504 на суму 4231,02 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 11.06.2021 №-1504 на суму 91352,00 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 955,83 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ).

Повний текст рішення суду виготовлений 01.11.2023.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА