Справа № 300/5257/23
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2023-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2023 р. справа № 300/5257/23

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шумея М.В.розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 у здійсненні виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнені у меншому розмірі;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 29 734,93 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 у виплаті позивачу при звільнені грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, як матері, яка має двох і більше дітей віком до 15 років тривалістю 10 календарних днів щороку;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку, як матері, яка має двох і більше дітей віком до 15 років за 2017-2021 роки тривалістю 10 календарних днів щороку, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Позовні вимоги мотивовані протиправними діями військової частини НОМЕР_1 у здійсненні виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнені у меншому розмірі та протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 у виплаті позивачу при звільнені грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, як матері, яка має двох і більше дітей віком до 15 років тривалістю 10 календарних днів щороку.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погодився, просив в задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що позивач не мала права на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку, оскільки позивачу, як військовослужбовцю під час особливого періоду заборонялось використовувати даний вид відпустки.

Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 , з 2008 року проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом від 05.05.2023 за № 135 командира військової частини НОМЕР_1 старшого

сержанта ОСОБА_1 , фельдшера медичного пункту, звільнену наказом командира 11 окремої бригади армійської авіації "Херсон" від 05.05.2023 №10-РС з військової служби у запас згідно підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із сімейними обставинами, а з 05 травня 2023 року виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте усі належні позивачу суми при звільненні відповідачем виплачено не було.

Неодноразові звернення позивача про необхідність виплати її усіх належних сум при звільненні відповідачем проігноровано.

Тому, 12.06.2023 позивач звернулася із заявою про виплату їй всіх належних сум при звільненні згідно наказу від 05.05.2023 №135, зокрема: одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний

календарний рік служби; грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, як особі, яка має двох і більше дітей віком до 15 років за 2017 по 2023 тривалістю 10 календарних днів щороку.

Відповідно до наданого на запит позивача нового грошового атестату від 30.06.2023 відповідачем вказано про виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільнені в розмірі 169 623,30 грн.

Проте 05.07.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 було перераховано на картковий рахунок позивача кошти в розмірі 139 888,37 грн. (одноразова допомога при звільненні), що підтверджується випискою з рахунку Приватбанку від 14.07.2023 року (додається).

Таким чином відповідачем не виплачено одноразову грошову допомогу в повному обсязі, а саме не доплачено 29 734,93 грн.

Такі дії відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні у меншому розмірі та не виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, позивач вважає протиправними , тому звернулась до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни відповідно до Конституції України визначає Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІ1 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та регулює відносини у цій галузі.

Щодо протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 у виплаті позивачу при звільнені грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, як матері, яка має двох і більше дітей віком до 15 років тривалістю 10 календарних днів щороку, суд зазначає наступне.

Державні гарантії права на відпустки встановлює Закон України «Про відпустки», визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відпустки» державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Стаття 4 Закону України «Про відпустки» визначає наступні види відпусток:

1) щорічні відпустки:

- основна відпустка (стаття 6 цього Закону);

- додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону);

- додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону);

- інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням ;

3) творча відпустка;

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях;

4) соціальні відпустки:

- відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами;

- відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;

- відпустка у зв`язку з усиновленням дитини;

- додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи;

- відпустка при народженні дитини;

5) відпустки без збереження заробітної плати.

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Згідно з статтею 76 Кодексу законів про працю України щорічні додаткові відпустки надаються працівникам: за роботу із шкідливими і важкими умовами праці; за особливий характер праці; в інших випадках, передбачених законодавством. Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України.

Згідно ст. 19 Закону України «Про відпустки», одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Згідно ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно зі статтями 19 Закону України від 15.11.96 № 504/96-ВР "Про відпустки" та ст. 182 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 КЗпП).

Якщо працівник, який має право на соціальну відпустку, з якихось причин не скористався цим правом у році досягнення дитиною певного віку або ж за кілька попередніх років, він має право використати цю відпустку, і в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні таких відпусток (стаття 24 Закону № 504).

При цьому, з огляду на норми статті 19 Закону № 504, що набрали чинності з 09.05.2021, така грошова компенсація, з цієї дати, виплачується у разі підтвердження, що інший з батьків не скористався правом на додаткову соціальну відпустку та не отримав компенсацію за відповідний період.

Законодавством не визначено конкретного переліку документів, що підтверджують, що один з батьків не скористався правом на додаткову соціальну відпустку та не отримав компенсацію за неї в поточному році.

Тому, на у думку Міністерства економіки, що викладена в листі від 09.12.2021 р. № 4712-06/57931-07, роботодавцю може бути надано будь-який документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується, що іншому з батьків дітей така соціальна відпустка не надавалася, компенсація за неї не виплачувалася.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було відмовлено у виплаті такої компенсації позивачу, а було запропоновано надати підтверджуючі документи невикористання одним із батьків за відповідний рік такої відпустки та неотримання компенсації.

Отже судом встановлено, що відповідач діяв в полі законодавства України та не порушував права та законні інтереси позивача.

Щодо протиправних дій військової частини НОМЕР_1 у здійсненні виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у меншому розмірі, суд зазначає наступне.

Згідно з частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більш.

Окрім цього Порядок та умови нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регулюється розділом XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).

Згідно наказу від 05.05.2023 за №135 та грошового атестату від 30.06.2023 відповідачем вказано про виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільнені в розмірі 169 623,30 грн., однак перераховано на картковий рахунок позивача кошти в розмірі 139 888,37 грн., що підтверджується випискою по карті позивача з АТКБ «Приватбанк». Отже, відповідач здійснив виплату одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби не в повному розмірі.

Суд вважає дії позивача протиправними, а права позивача передбаченими частиною 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" порушеними.

Щодо твердження відповідача про порушення позивачем строків звернення до суду з адміністративним позовом, суд зазначає наступне.

Спір, щодо нарахування та виплати всіх належних позивачу сум, в тому числі, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку та одноразової грошової допомоги є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Стаття 122 КАС України не містить норми, які б врегульовували строки звернення до суду у справах про стягнення належної заробітної плати особи, у разі порушення законодавства про оплату праці

Верховний Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, неодноразово наголошував, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України. Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 No2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Законом України від 01.07.2022 No2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Оскільки позивач звільнена 05.05.2023, виплату всіх належних сум позивачу військовою частиною НОМЕР_1 здійснено 05.07.2023, а позивач звернулась до суду 04.08.2023 року, таким чином суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Як випливає з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 у здійсненні виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнені у меншому розмірі.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 29 734,93 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники процесу:

позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

відповідач - Військова частина (ЄРДПОУ: НОМЕР_3, АДРЕСА_2).

Суддя Шумей М.В.