Справа № 420/19179/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73036), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов (а.с.91-102) ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі ГУ ПФУ в Херсонській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі ГУ ПФУ в Черкаській області), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Черкаській області про відмову в призначенні пенсії №66 від 09.06.2023;

визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Черкаській області по неврахуванню до трудового стажу періодів: 01.04.1998 по 30.04.2001, з 01.05.2001 по 31.03.2002, з 01.04.2002 по 30.12.2010, з 28.04.2011 пo 03.04.2012, з 19.04.2012 пo 31.12.2021;

зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати до трудового стажу спірні періоди: 01.04.1998 по 30.04.2001, з 01.05.2001 по 31.03.2002, з 01.04.2002 по 30.12.2010, з 28.04.2011 пo 03.04.2012, з 19.04.2012 пo 31.12.2021;

зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області призначити та виплачувати йому ОСОБА_1 , пенсію за віком з дати звернення, а саме з 03.06.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої ГУ ПФУ в Черкаській області прийнято рішення №66 від 09.06.2023 року про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу. При цьому, до страхового стажу не зараховані періоди роботи на території РФ, а саме: 01.04.1998 по 30.04.2001, з 01.05.2001 по 31.03.2002, з 01.04.2002 по 30.12.2010, з 28.04.2011 пo 03.04.2012, з 19.04.2012 пo 31.12.2021, посилаючись на те, що з 01.01.2023 року РФ 01.01.2023 року припинила учать в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Позивач вважає прийняте рішення протиправним, оскільки підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, що підтверджується трудовою книжкою. Зазначив, що ним подано усі необхідні документи для призначення пенсії за віком, а саме: паспорт громадянина України; документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків; трудову книжку серії НОМЕР_1 та вкладиш до неї серії НОМЕР_2 , довідки ТОВ «Барс» про нарахування заробітної плати за 2002-2020 роки, довідки ТОВ «Тайфун» про нарахування заробітної плати за 2017-2021 роки.

У трудовій книжці НОМЕР_3 та вкладишу до неї НОМЕР_4 , всі необхідні записи про трудову діяльність наявні. До поданих документів ГУ ПФУ в Черкаській області зауважень не було, суб`єкт владних повноважень не зазначив жодних недоліків щодо непідтвердженості спірних періодів, лише вказав, що періоди роботи на території РФ не підлягають зарахуванню, оскільки 01.01.2023 року РФ припинила учать в Угоді 13.03.1992 року.

Позивач вважає, що ГУ ПФУ в Черкаській області порушено його право на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії. Зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, не може обмежувати його Конституційне право та встановлювати підстави для відмови у призначенні пенсії з підстав, які не передбачені законом.

Ухвалами суду від 01.08.2023, 22.08.2023 позов залишено без руху, надано та продовжено строк на усунення недоліків позову (а.с.15, 79-81).

Ухвалою суду від 29.08.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.149-150).

Представник ГУ ПФУ в Херсонській області подав відзив на позов (а.с.84-88), у якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що вік позивача на дату звернення 03.06.2023 року склав 60 років, страховий стаж 19 років 8 місяців 18 днів, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно наданої заявником трудової книжки НОМЕР_1 та вкладишу до неї серії НОМЕР_2 , а саме: з 01.04.1998 по 30.04.2001, з 01.05.2001 по 31.03.2002, з 01.04.2002 по 30.12.2010, з 28.04.2011 пo 03.04.2012, з 19.04.2012 пo 01.10.2017, з 02.10.2017 по 31.12.2021, оскільки підприємства, на яких працював позивач, юридично зареєстровані та фактично знаходяться на території РФ, яка 01.01.2023 року припинила учать в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Таким чином прийняте ГУ ПФУ в Черкаській області рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії №66 від 09.06.2023 є правомірним.

Також представник ГУ ПФУ в Черкаській області надав відзив на позов (а.с.155-162), у якому зазначив про безпідставність позовних вимог, оскільки Головне управління немає підстав для врахування спірних періодів при обчисленні страхового стажу позивача, оскільки 01.01.2023 року РФ припинила учать в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. При цьому, з 19.06.2023 року Україна припина участь в вищезазначеній Угоді, хоча заявила про своє бажання припинити участь у ній до дати фактичного виходу. Таким чином норми Угоди не застосовуються при обчисленні страхового стажу.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_5 від 18.12.2020 року (а.с.105-106). Згідно витягу з Реєстру територіальної громади від 24.07.2023 року адресою місця проживання позивача є АДРЕСА_1 (а.с.107).

03.06.2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою щодо призначення пенсії за віком (а.с.120), яку розглянуто ГУ ПФУ в Черкаській області за принципом екстериторіальності та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №66 від 09.06.2023, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років, при наявному 19 років 8 місяців 18 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.04.1998 по 03.04.2012 оскільки з 01.01.2023 РФ припинила участь у Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. В зв`язку з цим, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РСФСР по 31.12.1991.

Позивач, вважаючи рішення про відмову в призначенні пенсії №66 від 09.06.2023 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а також протиправними дії по неврахуванню до трудового стажу періодів: 01.04.1998 по 30.04.2001, з 01.05.2001 по 31.03.2002, з 01.04.2002 по 30.12.2010, з 28.04.2011 пo 03.04.2012, з 19.04.2012 пo 31.12.2021 звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши заяви по суті та надані учасниками справи докази суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з ст.1 Закону №1058 в редакції від 15.04.2023, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Водночас, призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку (ч.2 ст. 44 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV на призначення пенсії за віком мають право особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У разі відсутності страхового стажу, передбаченого ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років (ч.2 ст.26 Закону №1058-IV).

Згідно ч.4 ст.26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого ч.1-3 цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Позивач, вважаючи, що ним досягнуто 30 років необхідного для призначення пенсії страхового стажу, у віці 60 років 03.06.2023 року звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Черкаській області прийнято оскаржуване рішення №66 від 09.06.2023, згідно якого у заявника наявний стаховий стаж - 19 років 8 місяців 18 днів, тобто менше необхідного.

Частиною 1 ст. 40 Закону №1058-IV встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000.

Згідно п.1 ст.41 Закону №1058-IV, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та РФ (далі Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст.5 Угоди).

Відповідно до ст.1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Згідно з ч.3 ст.6 Угоди, обчислення пенсій відбувається із заробітку (доходів) за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. У тому випадку якщо у державах-учасницях Угоди введено національну валюту, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Суд не приймає доводи відповідачів на відсутність правових підстав для обчислення пенсії із врахуванням страхового стажу роботи позивача на території РФ, оскільки з 01.01.2023 року РФ припинила участь в Угоді, з огляду на наступне.

Відповідно до Постанови КМУ від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Згідно п.2 ст.13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином, Угода підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача на підприємствах, розташованих на території РФ, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Також відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ст. 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Суд дійшов висновку, що у даному випадку і при обставинах, що зумовили вихід РФ із Угоди, пенсійним органом не може бути відмовлено у врахуванні при обчисленні трудового (страхового стажу) позивача.

Водночас, пунктом 4.7 Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З оскаржуваного рішення не вбачається, чи був відповідачем проведений всебічний, повний і об`єктивний розгляду всіх поданих документів для призначення пенсії, тобто не вбачається чи є єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу не зарахування його до стажу періодів роботи та/або навчання згідно трудової книжки, що визнано судом неправомірним.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд вважає, що ГУ ПФУ в Черкаській області приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення №97 від 25.07.2023, яке є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням дискреційних повноважень відповідача, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом: визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Черкаській області №97 від 25.07.2023 та зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області повторно розглянути заяву позивача від 03.06.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Черкаській області по неврахуванню до трудового стажу періодів роботи: 01.04.1998 по 30.04.2001, з 01.05.2001 по 31.03.2002, з 01.04.2002 по 30.12.2010, з 28.04.2011 пo 03.04.2012, з 19.04.2012 пo 31.12.2021 та зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області їх зарахувати, судом встановлено наступне.

ГУ ПФУ в Черкаській області приймаючи оскаржуване рішення, не враховано періоди роботи позивача з 01.04.1998 по 03.04.2012.

Однак у відзиві на позов відповідачі стверджують, що до страхового стажу позивача не враховано періоди: 01.04.1998 по 30.04.2001, з 01.05.2001 по 31.03.2002, з 01.04.2002 по 30.12.2010, з 28.04.2011 пo 03.04.2012, з 19.04.2012 пo 31.12.2021.

Тобто додатково не зараховано період роботи з 19.04.2012 пo 31.12.2021, що не відображено в оскаржуваному рішенні.

При врахуванні (неврахуванні) періодів роботи до страхового стажу пенсійний орган повине керуватися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ), відповідно до ч.1 ст.62 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом першим Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) (в редакції від 28.09.2022 року) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування - є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

На період внесення записів до трудової книжки позивача в рамках спірних періодів трудової діяльності діяла Інструкція №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993. З 29.07.1993 року по сьогодні діє Інструкція №58.

Відповідно до п.1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Відповідно до абз.5 п.п.3 п.2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок №22-1), особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.

Таким чином, заробіток (дохід) за періоди роботи на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при обчисленні розміру пенсії за умови надання особою довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях).

Отже, позивачу при поданні заяви про призначення пенсії для підтвердження трудового стажу необхідно було подати трудову книжку як основний документ, що підтверджує трудовий стаж та довідки про заробітну плату, видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.

Позивачем на підтвердження трудового стажу надавались копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , вкладишу до неї серії НОМЕР_2 та довідок ТОВ «Барс» про нарахування заробітної плати за 2002-2020 роки і ТОВ «Тайфун» про нарахування заробітної плати за 2017-2021 роки, що не заперечується відповідачами.

Згідно записів трудової книжки позивача та вкладишу до неї він працював, зокрема: з 01.04.1998 по 30.04.2001 водієм та маляром висотником у ТОВ «Барс-Волга», з 01.05.2001 по 31.03.2002 маляром висотником у ТОВ «Барс-Північ», з 01.04.2002 по 30.12.2010 маляром висотником у ТОВ «Барс», з 28.04.2011 по 03.04.2012 начальником виробничої дільниці у ТОВ «Барс» (а.с.108-113).

Між тим, заявлені позивачем періоди трудової діяльності з 19.04.2012 пo 01.10.2017 та з 02.10.2017 по 31.12.2021 не підтверджуються трудовою книжкою та вкладишем до неї.

Вкладиш серії НОМЕР_2 трудової книжки серії НОМЕР_1 містить наступні записи: №36 - 19.04.2012 року прийнятий у виробничу дільницю начальником дільниці ТОВ «Барс», №37 31.08.2017 року звільнений у зв`язку з переводом, №38 31.08.2017 року вважати недійсним запис за номером 37.

Таким чином, звільнення позивача з ТОВ «Барс» 02.10.2017 не підтверджуються трудовою книжкою, а запис про трудову діяльність з 02.10.2017 по 31.12.2021 у трудовій книжці взагалі відсутній.

Отже, трудовою книжкою підтверджуються лише періоди трудової діляьності з 01.04.1998 по 30.04.2001, з 01.05.2001 по 31.03.2002, з 01.04.2002 по 30.12.2010, з 28.04.2011 по 03.04.2012.

Однак для їх зарахування до страхового стажу необхідні довідки, передбачені абз.5 п.п.3 п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1.

Відповідачами не заперечується, що позивачем надавались довідки ТОВ «Барс» про нарахування заробітної плати за 2002-2020 роки та ТОВ «Тайфун» про нарахування йому заробітної плати за 2017-2021 роки.

Вищезазначені довідки наявні в матеріалах справи (ас.115-118), якими підтверджується нарахування позивачу заробітної плати роботодавцями ТОВ «Барс» за період з квітня 2002 року по листопад 2020 року та ТОВ «Тайфун» з жовтня 2017 по грудень 2021 року.

У сукупності з трудовою книжкою, вкладишу до неї та довідками про заробітну плату періоди трудової діяльності позивача з 01.04.2002 по 30.12.2010 (8 років, 8 місяців, 30 днів) маляром висотником у ТОВ «Барс» та з 28.04.2011 по 03.04.2012 (11 місяців, 7 днів) начальником виробничої дільниці у ТОВ «Барс» - є підтвердженими та підлягають зарахуванню.

Однак за періоди з 01.04.1998 по 30.04.2001, з 01.05.2001 по 31.03.2002 не надані довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працював позивач, або архівними установами, що можк слугувати для неврахування вказаних періодів. Непідтвердженими трудовою книжкою є періоди з 19.04.2012 пo 01.10.2017 (відсутній запис звільнення у трудовій книжці) та з 02.10.2017 по 31.12.2021 (відсутні записи в трудовій книжці).

Враховуючи встановлені обставини, суд висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Черкаській області щодо зарахування при обчисленні пенсії позивача періодів трудової діяльності з 01.04.2002 по 30.12.2010 та з 28.04.2011 по 03.04.2012 та зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати вказані періоди при повторному розгляді заяви позивача від 03.06.2023 про призначення пенсії за віком.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч.1,3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Позивачем подане до суду клопотання про стягнення судових витрат (а.с.143-144), а саме: сплаченого судового збору у розмірі 1076,60 грн, витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн та витрат на поштові відправлення до суду з направлення позовної заяви на виконання вимог ухвал суду про усунення недоліків позову №904 та №311 у сумі 67,5 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1076,60 грн (а.с.13).

Суд вважає, що по даній справі з ГУ ПФУ в Черкаській області (суб`єкта владних повноважень, яким приймалось оскаржуване рішення) за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 600 грн.

У відповідності з п.1 ч. 3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи представником позивача надана копія договору про надання правової допомоги від 12.07.2023, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Лошкарьовим Федором Анатолійовичем (а.с.146-147), згідно п.3.1 якого сторони досягли згоди, що позивач сплачує адвокату за роботу грошову винагороду у розмірі 8000 грн.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оскільки станом на час прийняття рішення по справі позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що є умовою відповідно до вимог ч.4 ст.134 КАС України для вирішення питання щодо розподілу судових витрат на надання правничої допомоги, суд дійшов висновку, що на час розгляду справи у суду відсутні підстави для розподілу судових витрат у частині витрат на правничу допомогу адвоката.

При цьому, заявлені позивачем витрати на поштові відправлення до суду з направлення позовної заяви на виконання вимог ухвал суду про усунення недоліків позову №904 (а.с.78) та №311 (а.с.135) у сумі 67,5 грн не є витратами, пов`язаними з розглядом справи згідно ч.3 ст.132 КАС України та розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 132, 134, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73036, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком №66 від 09.06.2023 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не зарахування при обчисленні пенсії ОСОБА_1 періодів роботи з 01.04.2002 по 30.12.2010 та з 28.04.2011 по 03.04.2012.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.06.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.04.2002 по 30.12.2010 та з 28.04.2011 по 03.04.2012.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 600 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва