Справа № 340/5640/23
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/5640/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Науменка В.В.

при секретарі судового засідання Гловацькій М.О.,

за участі:

представника позивача Фільштейна В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» Міністерства юстиції України (вул. Яновського, 50, м. Кропивницький, 25006, ) про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Державної установи Кропивницька виправна колонія (№6)» від 26.06.2023 року №31/ос-ст «Про притягнення винних посадових осіб до дисциплінарної відповідальності» щодо застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що проходить службу в Державній установі «Кропивницька виправна колонія (№6)» на посаді чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки. На підставі наказу №31/ос-ст від 26.06.2023, який був винесений за наслідками проведеного службового розслідування, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення у виді суворої догани. Вважає, що процедура проведення службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності відбулась з порушенням встановленого порядку; наполягає на відсутності вини у правопорушенні, за яке його притягнуто до відповідальності; зазначає про неспівмірність за своєю суворістю отриманого дисциплінарного стягнення відносно дій, за вчинення яких таке стягнення було накладено.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивачем ініційовано розгляд даної справи.

Ухвалою від 21.07.2023 позовну заяву залишено без руху (а.с. 20).

Позивачем у встановлений судом строк надано докази усунення недоліків позовної заяви (а.с. 22).

Ухвалою суду від 31.07.2023 відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам роз`яснено порядок та строки вчинення процесуальних дій (а.с. 23).

16.08.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що позивач, у порушення покладених на нього обов`язків не забезпечив належний контроль за виконанням персоналом чергової зміни своїх обов`язків та контролю за виконанням встановленого розпорядку дня установи засудженими, що задокументовано та відображено у матеріалах службового розслідування. Вказав, що накладене дисциплінарне стягнення повністю відповідає характеру вчиненого проступку, його наслідкам та ступеню вини позивача (а.с. 32-36).

21.08.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позову, а доводи позивача, викладені у відзиві, вважав такими, що не спростовують позовних вимог. Наголосив, що під час проведення службового розслідування від позивача не відбирались пояснення, чим порушено порядок проведення такого розслідування, а обставини, які стали підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності невиконання засудженим команди «відбій», службовим розслідуванням належним чином не встановлені (а.с. 56-60).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Наполягав на позиції, викладеній у позові та відповіді на відзив.

Відповідач участі свого представника у судовому засіданні не забезпечив, надав заяву про розгляд справи без участі відповідача (а.с. 87).

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 16.09.2019 працював на посаді чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» (а.с. 6).

З 08.00 години 02.06.2023 до 08.00 години 03.06.2023 позивач перебував на службі, що підтверджується витягом з Відомості про забезпечення нагляду на добу у державній установі «Кропивницька виправна колонія (№6)» вн. №10/256ДСК від 02.06.2023 (а.с. 47).

Також встановлено, що наказом начальника установи №394/Аг від 07.06.2023 на підставі рапорту за результатами здійснення дистанційного моніторингу та збору інформації з камер відеоспостереження в період з 09.00 години 19.05.2023 до 09.00 години 20.05.2023, 21.05.2023, 26.05.2023, 02.06.2023 по 03.06.2023, призначено проведення службового розслідування (а.с.39).

15.06.2023 складено та затверджено висновок службового розслідування по факту недоліків, виявлених за результатами здійснення дистанційного моніторингу відеоінформації сектором моніторингу відеоінформації Управління забезпечення діяльності в південному регіоні Департаменту з питань виконання кримінальних покарань в Державній установі «Кропивницька виправна колонія (№6)» (а.с. 40-44).

Зазначеним розслідуванням, серед іншого, вказано, що в ході перегляду з камер відеоспостереження встановлено, що 02.06.2023 близько 22 години 09 хвилин в локальній дільниці СПС №4 переміщується засуджений, команду «Відбій» не виконано.

Причиною допущення вказаного порушення, згідно висновку службового розслідування, стало неналежне виконання своїх функціональних обов`язків молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки старшим сержантом внутрішньої служби ОСОБА_2 - в частині стеження за виконанням засудженими розпорядку дня; та слабкого контролю з боку чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 в частині контролю за виконанням персоналом чергової зміни своїх обов`язків та контролю за виконанням встановленого розпорядку дня установи засудженими.

За наслідками проведеного службового розслідування комісією вирішено, що за порушення вимог пункту 22 «ЧНПУ зобов`язані» Розділу XIV «Повноваження посадових осіб щодо забезпечення нагляду» наказу Міністерства юстиції України №30/5-ДСК від 22.04.2020 «Про затвердження Інструкції з організації з нагляду за засудженими, які відбувають покарання в установах виконання покарань», ОСОБА_1 заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення «Суворої догани».

Наказом начальника установи №31/ос-ст від 26.06.2023, згідно висновку службового розслідування від 15.06.2023, за порушення вимог пункту 22 «ЧНПУ зобов`язані» Розділу XIV «Повноваження посадових осіб щодо забезпечення нагляду» наказу Міністерства юстиції України №30/5-ДСК від 22.04.2020 «Про затвердження Інструкції з організації з нагляду за засудженими, які відбувають покарання в установах виконання покарань», ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани (а.с. 46).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» № 2713-IV (далі Закон № 2713-IV).

Частина 1 ст. 6 Закону № 2713-IV визначає, що державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 Закону № 2713-IV, до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби). Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Персонал Державної кримінально-виконавчої служби України зобов`язаний неухильно виконувати закони України, додержуватися норм професійної етики, гуманно ставитися до засуджених і осіб, узятих під варту (ч. 1 ст. 16 Закону № 2713-IV).

Згідно вимог ч. 3 ст. 21 Закону № 2713-IV, персонал Державної кримінально-виконавчої служби України під час виконання покладених на нього обов`язків керується законами та іншими нормативно-правовими актами, діє на підставі та в межах своїх повноважень. Ніхто, крім випадків, прямо передбачених законом, не має права втручатися в службову діяльність персоналу.

Законом України від 22.02.2006 №3460-IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» затверджено Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (далі Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Дія цього Статуту поширюється, серед іншого, на осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст. 2 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Стаття 14 Дисциплінарного статуту визначає, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.

Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Статтею 14 Статуту визначено порядок накладення дисциплінарних стягнень.

Частиною першою статті 14 Статуту встановлено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Абзацом 10 пункту 2 розділу І Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 № 356/5 (далі Порядок №356/5) визначено, що службове розслідування комплекс заходів, які здійснюються в межах компетенції з метою уточнення причин, встановлення обставин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення або дисциплінарного проступку персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України, відповідальність за яке передбачена законодавством України, а також визначення ступеня вини особи (осіб), яка вчинила правопорушення, чиї дії або бездіяльність стали причиною його скоєння.

Відповідно до пункту 1 розділу VIII Порядку №356/5, в описовій частині висновку зазначаються:

відомості про обставини, за яких особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, вчинила дію або бездіяльність, що стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі;

час, місце, спосіб, мотив та мета вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки, що настали у зв`язку з цим;

посада, звання, прізвище, ім`я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в ДКВС України і на займаній посаді з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), характеристика особи (зокрема наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), яка вчинила дисциплінарний проступок, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам;

наявність причинного зв`язку між діями або бездіяльністю особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, та їх наслідками;

умови, що передували вчиненню дії або бездіяльності чи спонукали до цього;

вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; наявність вини особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного;

відомості про залучення до проведення службового розслідування фахівців та дані про них, подані ними результати.

Дослідивши наданий сторонами висновок службового розслідування, суд приходить до висновку, що зазначений документ не містить будь-яких даних щодо встановлення обставин, причин та умов вчинення дисциплінарного проступку, інкримінованого позивачу; мотивів та мети вчинення дисциплінарного проступку, його наслідків, що настали у зв`язку з цим; наявності причинного зв`язку між діями або бездіяльністю позивача та їх наслідками.

Зокрема, такий висновок констатує факт перегляду відео з камер спостереження, проте такі відеоматеріали не долучені до матеріалів службового розслідування та не надані до суду, що виключає можливість пересвідчитись у наявності фактів, за які позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності; не зазначено, на якому носії такі відеоматеріали зберігались, коли саме та у якому складі комісії переглядались; чи пред`являлись до перегляду особам, яких притягнуто до відповідальності (у тому числі позивачу) за дії, зафіксовані на вказаних відеоматеріалах, та як саме вказані особи пояснили такі факти.

Зазначаючи про те, що один із засуджених не виконав команди «Відбій», відповідачем не встановлено та у висновку службового розслідування не зазначено, про якого саме засудженого йде мова (його прізвище, ім`я, по-батькові, інші дані, за якими його можливо ідентифікувати), в останнього не відібрані пояснення та жодним іншим чином не з`ясовані причини та обставини невиконання команди «Відбій»; не з`ясовано у старшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_2 , який безпосередньо здійснював нагляд за засудженими, чому засуджений не виконав команди «Відбій», які заходи впливу вживались ОСОБА_2 до такого порушника та чи вживались вони взагалі; чи виявляв ОСОБА_2 факт невиконання засудженим розпорядку дня, коли саме, та чи повідомляв він про таку подію керівництво установи, зокрема - чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 .

З висновку службового розслідування не зрозуміло, яким чином позивач мав встановити невиконання засудженим команди «Відбій», яким чином міг вплинути на старшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_2 , враховуючи, що позивач на момент описаного правопорушення безпосередньо не знаходився та не міг знаходитись в локальній дільниці СПС №4, де відбулось таке правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про поверховість та формальність проведеного службового розслідування, яке фактично зводиться до констатації фактів, викладених у рапорті, який став підставою для призначення такого розслідування, без встановлення будь-яких обставин та за відсутності проведення будь-яких перевірочних дій.

Отже, проведене службове розслідування та його висновок не відповідають вимогам Статуту та Порядку №356/5 та, на переконання суду, не можуть бути підставою для винесення наказу про притягнення осіб до дисциплінарної відповідальності.

Також суд зазначає, що частиною 5 статті 14 Статуту передбачено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Зазначені норми Статуту узгоджуються з положеннями п. 4 Розділу VI Порядку №356/5, якими визначено, що особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право:

отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування;

брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, подавати виконавцю (голові, членам комісії), який (які) проводить (ять) службове розслідування, документи, які мають значення для проведення службового розслідування;

висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять);

відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України;

за письмовим зверненням ознайомлюватися із затвердженим висновком службового розслідування, а також із матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України;

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Суд констатує, що матеріали розслідування взагалі не містять будь-яких даних щодо участі осіб, що були притягнуті до дисциплінарної відповідальності, у службовому розслідуванні; відсутні відомості про надання ними пояснень, заяв, документів, які мають значення для проведення службового розслідування, що свідчить про те, що відповідачем грубо порушено права позивача, передбачені законом, що в свою чергу безумовно свідчить про протиправність спірного наказу та є підставою для його скасування.

При чому суд не приймає посилання відповідача на наявність пояснення ОСОБА_1 , датоване 31.06.2023 (а.с. 13), оскільки таке пояснення відібрано вже після закінчення проведення службового розслідування, винесення та отримання позивачем копії оспорюваного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, що прямо випливає з його змісту.

Відповідно до частин 10-13 статті 14 Статуту, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов`язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням.

Аналіз норм Дисциплінарного статуту дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про те, чи є вчинене порушення значним, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини посадової особи, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні особи складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.

Спірний наказ «Про притягнення винних посадових осіб до дисциплінарної відповідальності» №31/ос-ст від 26.06.2023 у частині застосування дисциплінарного стягнення стосовно позивача не містить даних щодо характеру проступку, його тяжкості, обставин, за яких його скоєно, заподіяної шкоди, попередньої поведінку особи, даних про визнання чи невизнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівня кваліфікації тощо, не зазначено, чому застосовано дисциплінарне стягнення саме у виді суворої догани, що не відповідає вимогам вищезазначеного нормативно-правового акту.

Отже відповідачем не обґрунтовано правомірності рішення, що оскаржується, не наведено належних правових підстав притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже враховуючи вищенаведені фактичні обставини, які були встановлені судом під час розгляду цієї справи, суд вважає, що відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не довів правомірності своїх дій та рішень, які є предметом оскарження у цій адміністративній справі, що свідчить про те, що відповідач під час їх вчинення діяв не у спосіб, який визначено чинним законодавством, що у свою чергу є підставою для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до статті 139 КАС України.

У справі міститься квитанція про сплату судового збору у сумі 1073,60 грн. (а.с. 18), а також документи, що підтверджують понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн. (а.с. 67-70, 85-86); вказані суми підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» Міністерства юстиції України (вул. Яновського, 50, м. Кропивницький, 25006, ) про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» від 26.06.2023 №31/ос-ст «Про притягнення винних посадових осіб до дисциплінарної відповідальності», яким притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. та за професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» Міністерства юстиції України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 27 жовтня 2023 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО