Справа № 420/19294/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 28.07.2023 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправною та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 37 від 14 червня 2023 року про відмову » призначені пенсії за віком ОСОБА_1 ;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком, період навчання з 01.09.1980 року по 15.07.1982 року - 1 рік 10 місяців 14 днів;

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи з 22.05.1985 року по 10.04.1986 року та з 22.04.1786 року по 06.06.1986 року - 11 місяців 18 днів.

02.08.2023 ухвалою прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він згідно запису №7 у його трудовій книжці був прийнятий на дільницю №10 міста Риги слюсарем-монтажником 4-го розряду, а місто Рига є столицею Латвійської Республіки, а тому посилання відповідача на Литовську Республіку є незаконним. Також вказує, що під час навчання позивач у період з 01.02.1980 по 15.07.1982 проходив навчання та виробничу практику, а тому на думку позивача період його навчання з 01.09.1980 по 15.07.1982 повинен бути зарахованим до страхового стажу для призначення пенсії за віком. Також зазначає, що згідно Договору між Україною і Латвійською Республікою про співробітництво в галузі соціального забезпечення не передбачено отримання позивачем будь-яких підтверджень від компетентної установи Латвійської Республіки.

До суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 11.08.2023 за вх №ЕП/31309/23 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що Головне управління не погоджується з вимогами, викладеними у позовній заяві. Вказано, що вік позивача на день звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 59 років 11 місяців. Посилаючись на Угоду між Україною та Литовською Республікою про внесення змін і доповнень до Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення відповідач зазначає, що страховий стаж позивача становить 28 років 8 місяців 20 днів та що за результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано: навчання з 01.09.1980 по 29.03.1985, оскільки навчання перетинається з періодом проходженням військової служби. Для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку про період і форму навчання, видану на підставі первинних документів; період роботи з 22.05.1985 по 10.04.1986 та з 22.04.1986 по 06.06.1986 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 25.07.1984, оскільки дані періоди роботи в Литовській Республіці не підтверджені компетентною установою Литовської Республіки (формуляром LT/UA 5 відповідно до Угоди між Україною та Литовською Республікою у сфері соціального забезпечення); період роботи з 01.06.1993 по 19.11.1993 та з 06.12.1993 по 20.09.1994, оскільки в трудовій книжці в записах про прийняття на роботу відсутня назва організацій, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 № 58. Вказує, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 37 від 14.06.2023, про відмову в призначенні позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 .

Відповідно до диплому серії НОМЕР_3 позивач у період з 1980 року по 1985 рік навчався у Зуївському енергетичному технікумі Міністерства енергетики та електрифікації СРСР на курсі парогенераторні та турбінні установки теплових електростанцій та отримав кваліфікацію техніка-теплотехніка.

З наданої до суду копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , судом, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 :

- з 01.02.1982 по 15.07.1982 проходив виробничу практику на Зуївській експериментальній ТЕЦ ВТІ;

- з 29.10.1982 по 27.10.1984 проходив військову службу в лавах радянської армії;

- з 22.05.1985 по 10.04.1986 працював в Клайпедському дослідному заводі «Запромавтоматика» на ділянці №10 м. Риги слюсарем-монтувальником 4-го розряду;

- з 22.04.1986 по 06.06.1986 працював у Клайпедському ремонтно-механічному заводі Ризькому цеху №4/0243488 майстром;

- з 01.06.1993 по 19.11.1993 заступником директора в ТОВ «ВІТЕКС»;

- з 06.12.1993 по 20.09.1994 заступником генерального директора по маркетингу в зовнішньоекономічній асоціації «Ортекс».

24.03.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою призначення пенсії за віком.

До вказаної заяви позивач додав зокрема трудову книжку серії НОМЕР_1 та .

31.03.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення №37, яким у призначенні пенсії позивачу відмовлено.

Втім, 27.04.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №37 на заміну рішення від 31.03.2023.

14.06.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №37 на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 27.04.2023 №37, відповідно до якого: «…Страховий стаж особи становить 28 років 8 місяців 20 днів.

…за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:

навчання з 01.09.1980 по 29.03.1985, оскільки навчання перетинається з періодом проходженням військової служби. Для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку про період і форму навчання, видану на підставі первинних документів.

роботи з 22.05.1985 по 10.04.1986 та з 22.04.1986 по 06.06.1986 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 25.07.1984, оскільки дані періоди роботи в Литовській Республіці не підтверджені компетентною установою Литовської Республіки (формуляром LT/UA 5 відповідно до Угоди між Україною та Литовською Республікою у сфері соціального забезпечення).

роботи з 01.06.1993 по 19.11.1993 та з 06.12.1993 по 20.09.1994, оскільки в трудовій книжці в записах про прийняття на роботу відсутня назва організацій, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 № 58. Для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів.

За наявним страховим стажем особа має право на пенсійну виплату з 24.04.2026 року».

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернулась до суду з даною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі-Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Частиною 3 статті 4 Закону №1058-IV передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положеннями ст. 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону №1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до провадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058.

Змістом частини 1 статті 56 Закону 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. До стажу роботи зараховується також: ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно зі статтею 62 Закону 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок № 22-1).

Положеннями пункту 1.8 Порядку № 22-1 визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Як вже вказано судом, основним документом, що підтверджує трудовий стаж відповідно до вимог чинного законодавства є трудова книжка.

Суд зазначає, що як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 22.05.1985 по 10.04.1986 працював в Клайпедському дослідному заводі «Запромавтоматика» на ділянці №10 м. Риги слюсарем-монтувальником 4-го розряду, а з 22.04.1986 по 06.06.1986 працював в Клайпедському ремонтно-механічному заводі Ризькому цеху №4/0243488 майстром.

Тобто, з трудової книжки позивача вбачається, що у зазначені періоди позивач працював у підприємствах, які розташовані у місті Ризі, яке на час роботи позивача було столицею Латвійської РСР та на даний час є столицею Латвійської Республіки.

Відповідно до Договору між Україною і Латвійською Республікою про співробітництво в галузі соціального забезпечення, підписаного 26.02.1998 та ратифікованого 19.03.1999, для встановлення права на пенсію, зумовлену накопиченням періодів страхування, в цілях підсумовування періодів зараховуються періоди страхування, накопичені згідно із законодавством обох Сторін за умови, що вони не збігаються повністю або частково у часі. Трудовий стаж (періоди) і прирівняні до них періоди, набуті на території України або Латвійської Республіки до 1 січня 1991 року особами, які проживають на території обох Сторін, складає страховий стаж, незалежно від сплати внесків соціального страхування, і враховується при призначені і нарахуванні пенсії на території обох Сторін за умови, що одна із Сторін вже не здійснює виплату пенсій за вказані періоди (ст.16).

Відтак суд вважає необґрунтованими доводи відповідача у оскаржуваному рішенні, що для зарахування позивачу до страхового стажу періодів роботи з 22.05.1985 по 10.04.1986 та з 22.04.1986 по 06.06.1986 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 25.07.1984 необхідно надати підтвердження компетентної установи Литовської Республіки - формуляр LT/UA 5 відповідно до Угоди між Україною та Литовською Республікою у сфері соціального забезпечення, оскільки позивач не працював у такі періоди на території сучасної Литовської Республіки.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що Договором між Україною і Латвійською Республікою про співробітництво в галузі соціального забезпечення не передбачено обов`язкового підтвердження страхового стажу особи компетентною установою Литовської Республіки.

Відтак, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача його періоди роботи з 22.05.1985 по 10.04.1986 в Клайпедському дослідному заводі «Запромавтоматика» на ділянці №10 м. Риги слюсарем-монтувальником 4-го розряду, а з 22.04.1986 по 06.06.1986 в Клайпедському ремонтно-механічному заводі Ризькому цеху №4/0243488 майстром, разом 1 рік 6 днів.

Тобто, зважаючи на те, що відповідач не заперечував страховий стаж позивача тривалістю 28 років 8 місяців 20 днів, врахування вказаних періодів роботи позивача дають йому право на пенсію за віком з дати досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку.

Щодо періоду навчання позивача у Зуєвському енергетичному технікумі Міністерства енергетики та електрифікації СРСР з 01.09.1980 по 29.03.1985.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» № 103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 визначено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Суд зазначає, що дійсно з трудової книжки позивача вбачається частковий перетин періоду його навчання з періодом проходження позивачем військової служби з 29.10.1982 по 27.10.1984.

Також з трудової книжки позивача вбачається, що під час навчання позивач з 19.11.1984 працював та був звільнений 04.05.1985.

При цьому, період проходження позивачем військової служби та його роботи з 19.11.1984 по 04.05.1985 (які перетинаються з періодом навчання) йому зараховано до страхового стажу.

Водночас, ні у трудовій книжці позивача, ні у дипломі немає відомостей щодо форми навчання (денна, вечірня, заочна), та позивач жодним чином не обґрунтовує у позовній заяві, яка форма навчання у нього була, зазначаючи лише про відсутність у відповідача права вимагати додаткових документів, що не узгоджується з приписами п.8 вищезазначеного Порядку.

Проте, суд приймає до уваги доводи позивача, що він під час навчання у період з 01.02.1982 по 15.07.1982 проходив виробничу практику на Зуївській експериментальній ТЕЦ ВТІ.

Відповідно до Положення про виробничу практику учнів середніх професійно-технічних училищ, які підготовлюють кваліфікованих робочих для промисловості, транспорту, зв`язку, торгівлі, громадського харчування та галузей, які обслуговують населення, затвердженого Наказом Державного комітету СРСР з професійно-технічної освіти від 27 січня 1986 року № 21 виробнича практика проводиться на передових підприємствах, у складі кращих виробничих бригад та комсомольсько-молодіжних колективів під керівництвом передовиків та новаторів виробництва, ветеранів праці та досвідчених наставників, в організаціях та установах, у цехах, на ділянках, оснащених сучасною технікою, з прогресивною технологією, з високим рівнем організації та безпеки праці та, як правило, на тих робочих місцях, де учні працюватимуть після закінчення навчального закладу (п.1.1).

За всі роботи, виконані учнями під час практики (навчання) відповідно до виробничих завдань, підприємство нараховує їм заробітну плату при відрядній оплаті праці по встановленим відрядним розцінкам за виконаний обсяг робіт, а при погодинній оплаті - за тарифною ставкою погодинника, яка відповідає тарифікації робіт чи окладів, за фактично відпрацьований час із виплатою передбачених положеннями про преміювання премій, коефіцієнтів до заробітної плати та інших доплат, що діють на цьому підприємстві (п.4.1).

На суму заробітної плати, включаючи премії, підприємством нараховуються внески на державне соціальне страхування за тарифом, що встановлений для цього підприємства (п.4.4).

Згідно з п.37 розділу VII Інструкції про порядок стягнення страхових внесків та витрачання засобів державного соціального страхування, затвердженої постановою Президіуму Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 29 лютого 1960 року кошти, що надходять на поточний рахунок ВЦРПС по соціальному страхуванню, направляються на виплату пенсій непрацюючим пенсіонерам та на інші витрати у відповідності із затвердженим бюджетом державного соціального страхування СРСР.

Згідно із статтею 25 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» професійна (професійно-технічна) освіта може включати природничо-математичну, гуманітарну, фізичну, загальнотехнічну, професійно-теоретичну і професійно-практичну підготовку. Професійно-практична підготовка проводиться у навчальних майстернях, на полігонах, на тренажерах, автодромах, трактородромах, у навчально-виробничих підрозділах, навчальних господарствах, а також на робочих місцях на виробництві чи в сфері послуг у таких формах: виробнича практика та інші види практичного навчання на робочих місцях на виробництві чи у сфері послуг.

Статтею 37 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» передбачено, що здобувачі освіти закладу професійної (професійно-технічної) освіти, крім прав, передбачених Законом України "Про освіту", мають право на: оплату праці під час виробничого навчання і практики згідно з законодавством.

Відповідно до п.10 Порядку надання робочих місць для проходження учнями, слухачами закладів професійної (професійно-технічної) освіти виробничого навчання та виробничої практики, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 1999 р. N 992 з моменту розподілу учнів, слухачів закладу професійної (професійно-технічної) освіти на робочі місця або навчально-виробничі ділянки на них відповідно до законодавства про охорону праці поширюються права та обов`язки щодо виконання правил охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та безпеки життєдіяльності, правил внутрішнього трудового розпорядку та інших правил і норм, що діють на підприємстві, з відповідних професій, спеціальностей і рівнів кваліфікації робітників та службовців. Учні, слухачі підлягають соціальному та іншому страхуванню нарівні з відповідними працівниками підприємства.

Отже, на підставі викладених норм, зважаючи на те, що виробнича практика є оплатною та такі практиканти підлягають соціальному страхуванню, суд доходить висновку, що період проходження позивачем виробничої практики з 01.02.1982 по 15.07.1982 на Зуївській експериментальній ТЕЦ ВТІ підлягає зарахуванню до стразового стажу.

Верховний Суд у постанові від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17 зробив висновок, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Згідно ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З вищевикладеного вбачається, що при розгляді заяви позивача про призначення йому пенсії відповідачем прийнято рішення без врахування усіх обставин, тобто необґрунтовано.

Відтак, враховуючи викладене, позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню частково з урахуванням вимог ч.2 ст.9 КАС України шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області №37 від 14.06.2023 в частині відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком періодів: проходження виробничої практики з 01.02.1982 по 15.07.1982 на Зуївській експериментальній ТЕЦ ВТІ; роботи з 22.05.1985 по 10.04.1986 в Клайпедському дослідному заводі «Запромавтоматика» на ділянці №10 м. Риги слюсарем-монтувальником 4-го розряду; роботи з 22.04.1986 по 06.06.1986 у Клайпедському ремонтно-механічному заводі Ризькому цеху №4/0243488 майстром;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком періоди: проходження виробничої практики з 01.02.1982 по 15.07.1982 на Зуївській експериментальній ТЕЦ ВТІ; роботи з 22.05.1985 по 10.04.1986 в Клайпедському дослідному заводі «Запромавтоматика» на ділянці №10 м. Риги слюсарем-монтувальником 4-го розряду; роботи з 22.04.1986 по 06.06.1986 у Клайпедському ремонтно-механічному заводі Ризькому цеху №4/0243488 майстром, та повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено 1073,60 грн. судового збору.

Зважаючи на задоволення судом основної вимоги позивача, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст.7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області №37 від 14.06.2023 в частині відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком періодів: проходження виробничої практики з 01.02.1982 по 15.07.1982 на Зуївській експериментальній ТЕЦ ВТІ; роботи з 22.05.1985 по 10.04.1986 в Клайпедському дослідному заводі «Запромавтоматика» на ділянці №10 м. Риги слюсарем-монтувальником 4-го розряду; роботи з 22.04.1986 по 06.06.1986 у Клайпедському ремонтно-механічному заводі Ризькому цеху №4/0243488 майстром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком періоди: проходження виробничої практики з 01.02.1982 по 15.07.1982 на Зуївській експериментальній ТЕЦ ВТІ; роботи з 22.05.1985 по 10.04.1986 в Клайпедському дослідному заводі «Запромавтоматика» на ділянці №10 м. Риги слюсарем-монтувальником 4-го розряду; роботи з 22.04.1986 по 06.06.1986 у Клайпедському ремонтно-механічному заводі Ризькому цеху №4/0243488 майстром, та повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ).

Відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (Центральна площа, 3, м. Чернівці, 58000, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65107, ).

Суддя О.А. Вовченко