Справа № 520/7293/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 р.Справа № 520/7293/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача - Павлуненко К.Л.,

представника відповідача - Хряка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Харківської обласної прокуратури, ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2023, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 14.08.23 року по справі № 520/7293/23

за позовом ОСОБА_1

до Харківської обласної прокуратури

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської обласної прокуратури ( далі ХОП, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (, місцезнаходження: 61001, м. Харків, вулиця Богдана Хмельницького, 4) в частині невиплати середнього заробітку за весь час затримки виплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні за період з наступного дня після звільнення, тобто з 25.04.2020 до моменту проведення фактичного розрахунку 18.01.2023, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме 1048500 гривень 45 копійок (один мільйон сорок вісім тисяч п`ятсот гривень сорок п`ять копійок);

- стягнути з Харківської обласної прокуратури (, місцезнаходження: 61001, м. Харків, вулиця Богдана Хмельницького, 4) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки виплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні за період з наступного дня після звільнення, тобто з 25.04.2020 до моменту проведення фактичного розрахунку 18.01.2023, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме 1048500 гривень 45 копійок (один мільйон сорок вісім тисяч п`ятсот гривень сорок п`ять копійок).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо не проведення в день звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури на підставі наказу № 803-к від 22.04.2020 повного розрахунку, зокрема, не виплати вихідної допомоги, яку в подальшому (18.01.2023) виплачено на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 520/8603/21 від 09.02.2022, наявні підстави, передбачені ст. 117 КЗпП України, для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2020 по 18.01.2023 у розмірі 1048500 гривень 45 копійок.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі № 520/7293/23 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Харківської обласної прокуратури (вул. Б. Хмельницького, буд. 4, м. Харків, 61001) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (, місцезнаходження: 61001, м. Харків, вулиця Богдана Хмельницького, 4) в частині невиплати середнього заробітку за час затримки виплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні за період з 19.07.2022 року по 18.01.2023 року, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме 47120 (сорок сім тисяч сто двадцять) грн. 14 коп.

Стягнуто з Харківської обласної прокуратури (, місцезнаходження: 61001, м. Харків, вулиця Богдана Хмельницького, 4) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні за період з 19.07.2022 року по 18.01.2023 року, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме 47120 (сорок сім тисяч сто двадцять) грн. 14 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі № 520/7293/23 в частині відмови у задоволені позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на необґрунтованість та безпідставність зменшення судом першої інстанції суми середнього заробітку, яка підлягає виплаті позивачу відповідно до ст. 117 КЗпП України, оскільки відповідач, заперечуючи проти позову, не зазначає про неспівмірність заявленої до стягнення суми та не просить застосовувати такий підхід. Стверджує, що звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до статті 117 КЗпП, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати працівник.

Пославшись на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, вказав, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Таким чином, застосувавши принцип співмірності у обраний спосіб, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та сформулював ніде не прописану формулу розрахунку, тим самим позбавив позивача справедливої сатисфакції.

Розрахувавши середньоденну заробітну плату позивача за останні два місяці перед звільненням відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок - 100), позивач вказав, що розмір компенсації за затримку проведення розрахунку при звільненні за весь період становить: 999 днів (з 25.04.2020 по 18.01.2023)* 1049 гривень 55 копійок = 1 048 500 гривень 45 копійок.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 скасувати в частині задоволених позовних вимог, та ухвалити нове рішення у цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що ХОП, не виплативши вихідну допомогу при звільненні, керувалась висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.01.2018 (№ 820/1119/16), відповідно до яких позивач у справі не набув права на отримання вихідної допомоги, оскільки його було звільнено з підстав та в порядку, визначених Законом України «Про прокуратуру», яким не передбачено такої виплати. Відтак, оскільки ані Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», ані Законом України «Про прокуратуру» не передбачено виплату вихідної допомоги у разі звільнення прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 цього Закону, що підтверджується судовою практикою у тотожних спорах у період звільнення позивача, у обласної прокуратури були відсутні підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги позивачу. Враховуючи вищевикладене, не вбачає вини у діях відповідача щодо не виплати при звільненні вихідної допомоги ОСОБА_1 та затримки розрахунку при її виплаті, та, як наслідок, правової підстави для притягнення ХОП до відповідальності у вигляді покладання обов`язку зі сплатити позивачу середнього заробітку відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, що залишено поза увагою суду першої інстанції.

У надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 заперечував проти задоволення її вимог, виклав власну позицію щодо незаконності його звільнення з органів прокуратури та наполягав на наявності підстав для виплати вихідної допомоги. Крім того, зауважив, що середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. (Постанова Великої Палати Верховного суду України від 08.02.2022 у справі №755/12623/19). За таких обставин, Харківська обласна прокуратура зобов`язана сплатити не тільки вихідну допомогу, а також, на підставі статті 117 КЗпП України (редакція Закону від 15.12.2021, чинного на момент винесення постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022 у справі №520/8603/21), середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 25.04.2020 (день наступний за звільненням) по день фактичного розрахунку, який відбувся 18.01.2023. Вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин неправильно застосував положення статті 117 КЗпП України та помилково зменшив заявлену до стягнення суму, оскільки застосовувати пропорційність балансу між інтересами позивача та відповідача, що притаманна для господарських відносин, та неспівмірність розміру простроченої заборгованості та майнових втрат, суд не мав правових підстав.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 з підстав та мотивів, викладених в останній, та просили суд апеляційної інстанції задовольнити їх в повному обсязі, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні, посилаючись на правову позицію, викладену в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, в іншій частині залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційних скарг рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ХОП підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 04.08.2011 по 24.04.2020 безперервно працював в органах прокуратури України, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_2 .

Наказом прокурора Харківської області № 803-к від 22.04.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнено з займаної посади прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Харківську область, та слідчих регіональної прокуратури прокуратури Харківської області та з органів прокуратури Харківської області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24.04.2020 року.

Вважаючи свої права порушеними у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року у справі №520/8603/21 адміністративний позов ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Харківської обласної прокуратури (, місцезнаходження: 61001, м. Харків, вулиця Богдана Хмельницького, 4) про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (прокуратури Харківської області) в частині невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні.

Стягнуто з Харківської обласної прокуратури (вул. Богдана Хмельницького, 4, м. Харків, 61001, ) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) суму вихідної допомоги при звільненні у розмірі 21515, 73 грн. (двадцять одна тисяча п`ятсот п`ятнадцять гривень 73 копійки).

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022 року апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 по справі №520/8603/21 скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_1 .

Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури в частині невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківської обласної прокуратури (вул. Богдана Хмельницького, 4, м. Харків, 61001, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) суми вихідної допомоги при звільненні у розмірі 21515,73 грн. (двадцять одна тисяча п`ятсот п`ятнадцять гривень 73 копійки).

Приписами ч. 4 ст. 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з цим, незважаючи на набрання законної сили судовим рішенням у вказаній справі Харківською обласною прокуратурою добровільно рішення суду не виконано, чим порушено його законне право на своєчасну виплату вихідної допомоги при звільненні.

Харківським окружним адміністративним судом 05.01.2023 було видано виконавчий лист про примусове виконання вищезазначеного судового рішення, після чого 18.01.2023 вихідна допомога була виплачена Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області.

Відтак, часом затримки розрахунку при звільненні є період з 25.04.2020 по 18.01.2023, а тому позивач вважає, що на його користь має бути виплачена сума середнього заробітку за весь час затримки, виходячи із середньоденної заробітної плати, а саме 1048500 гривень 45 копійок, яка відповідно відповідачем не виплачена

Вважаючи зазначену бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує права, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки такої виплати.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності ХОП щодо невиплати середнього заробітку за час затримки виплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні за період з 19.07.2022 по 18.01.2023, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача, а саме 47120 (сорок сім тисяч сто двадцять) грн. 14 коп, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не було проведено із позивачем під час його звільнення остаточного розрахунку, зокрема, не виплачено вихідну допомогу при звільненні, протиправність чого встановлено Другим апеляційним адміністративним судом у постанові від 09.02.2022 у справі №520/8603/21, позивач має право на отримання грошової компенсації за весь час затримки розрахунку, але не більш як за шість місяців відповідно до ст. 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ, який набрав чинності 19.07.2022.

Врахувавши принцип справедливості та співмірності, суд вважав, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має бути виплачений позивачу у розмірі 47120,14 грн. (24,4% від 193115,36 грн.), з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Зменшення судом суми стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні здійснено з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, оскільки стягнення компенсації у розмірі 193115,36 грн за несвоєчасну виплату заборгованості у розмірі 21515,73 грн було б явно неспівмірним розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача.

Відтак, належним способом захисту порушених прав позивача суд вважав стягнення з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні за період з 19.07.2022 року по 18.01.2023 року, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме 47120,14 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України (в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З аналізу вищенаведених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більше ніж за 6 місяців.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Для захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця можливо застосувати відповідальність. Однак, вказаною нормою, починаючи з 19.07.2022 року (дата набрання чинності Закону №2352-IX ) передбачено обмеження, згідно з яким максимальний період за який можлива виплата середнього заробітку складає 6 місяців.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення, однак не більше ніж за 6 місяців такого прострочення.

Колегія суддів враховує, що Верховний суд України у постанові від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, усуваючи розбіжності у застосуванні касаційними судами вищезазначених норм матеріального права, виклав таку правову позицію: не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум, яка є обов`язковою для суду апеляційної інстанції при вирішенні цього спору.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивача наказом прокурора Харківської області №803-к від 22.04.2020 було звільнено з займаної посади.

На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022 у справі № 520/8603/21, відповідачем 18.01.2023 проведено виплату позивачу недоотриманої вихідної допомоги при звільненні у загальному розмірі 21515 грн 73 коп, що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами з відбитками печатки ГУ ДКСУ в Харківській області від 18.01.2023 (а.с. 74-75).

Згідно з відміткою АТ «Укрпошта» на конверті ( а.с. 53) позивач 29.03.2023 направив до суду першої інстанції цей позов, оскільки несвоєчасне проведення виплати йому вихідної допомоги за весь час затримки (з 25.04.2020) по день фактичного розрахунку (18.01.2023), є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові відшкодування за несвоєчасне отримання всіх належних його коштів (заробітної плати) на дату звільнення.

Враховуючи, що на дату звільнення позивача зі служби в органах прокуратури (24.04.2020) з ним не було проведено остаточного розрахунку, що підтверджується вищенаведеним висновками суду апеляційної інстанції, а остаточну виплату було проведено лише 18.01.2023, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача права на отримання відшкодування за затримку виплати вихідної допомоги не більш як за 6 місяців, а саме 124 робочі дні з 25.04.2020 (перший день після звільнення) по 25.10.2020.

Разом з цим, суд першої інстанції, визначаючи кількість днів затримки розрахунку, за який ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку, та розмір його середньоденного грошового забезпечення, помилково обчислював їх виходячи з календарних, а не робочих днів, посилаючись при цьому на правила обчислення середнього заробітку військовослужбовців, в той час як у даній справі позивач був звільнений зі служби в органах прокуратури.

Крім того, судом неправильно визначено 6-ти місячний період, передбачений ст. 117 КЗпП України, який, враховуючи, що виплата всіх сум, що належать працівнику провадиться в день звільнення, починає свій відлік з дня, наступного за днем звільнення та обмежується шістьма місяцями. Тобто у даному випадку таким періодом є період з 25.04.2020 по 25.10.2020, а не з 19.07.2022 по 18.01.2023, як визначено судом першої інстанції.

Так, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно здійснити відповідно до вищевказаних положень Порядку № 100.

Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки Харківської обласної прокуратури від 12.04.2023 №21-256 позивачем за період лютий - березень 2020 року було отримано грошове забезпечення у загальному розмірі 31486,44 грн. (за лютий 2020 року заробіток 21329,53 грн., за березень 2020 року заробіток 10156,91 грн.).

Відтак, середньоденний розмір заробітку позивача становить 1049,54 грн. (31486,44 грн. / 30 робочих днів (лютий 2020 року 20 робочих днів, березень 2020 року - 10 робочих днів).

Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за шестимісячний період становить 130142,96 грн (1049,54 х 124 робочих дні у періоді з 25.04.2020 (перший день після звільнення) по 25.10.2020).

З урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві сум при звільненні складав 88067,99 грн: 66552,26 грн (сума, нарахована до виплати позивачу у місяці звільнення - за квітень 2020 року) та 21515,73 грн (спірна вихідна допомога).

Отже, недоплачена сума вихідної допомоги у розмірі 21515,73 грн у процентному виразі дорівнює 24,4% від 88067,99 грн.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 24.10.2011 № 6-39цс11, від 27.04.2016 по справі № 6-113цс16, від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, а також постановах Верховного Суду від 04.04.2018 по справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18, від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Беручи до уваги розмір суми вихідної допомоги, відносно загального розміру належних позивачеві при звільненні виплат, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у зазначених вище постановах, колегія суддів вважає необхідним застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування працівнику заробітку за час затримки розрахунку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, виходячи з того, що середній заробіток за 6 місяців затримки виплати вихідної допомоги складає 130142,96 грн, враховуючи принцип справедливості та співмірності, колегія суддів дійшла висновку, що стягненню з ХОП на корись ОСОБА_1 підлягають кошти в сумі 31754,88 грн (24,4% від суми середнього заробітку за час затримки розрахунку).

Колегія суддів відхиляє доводи позивача з приводу неможливості застосування у спірних правовідносинах принципу співмірності з огляду на відсутність відповідних заперечень відповідача, оскільки за вищенаведеними висновками Верховного Суду суд, за певних умов, може самостійно, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зменшити розмір відшкодування. При цьому, наявність відповідних заперечень не є обов`язковою передумовою для вчинення судом таких дій.

Посилання відповідача на відсутність вини ХОП у несвоєчасній виплаті вихідної допомоги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки протиправність та незаконність таких дій вже була встановлена у судовому порядку у справі № 520/8603/21 (постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022). Відсутність судової практики на час звільнення позивача з органів прокуратури жодним чином не свідчить про правомірність дій відповідача щодо невиплати вихідної допомоги.

Враховуючи встановлені обставини у справі та наявність у відповідача обов`язку нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Харківської обласної прокуратури щодо невиплати середнього заробітку за час затримки виплати належної ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) вихідної допомоги при звільненні за період з 25.04.2020 по 25.10.2020, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме 31754 (тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири) грн 88 коп.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що стягненню з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час затримки виплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні за період з 25.04.2020 по 25.10.2020, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме 31754 (тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири) грн 88 коп.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Враховуючи, що суд першої інстанції неправильно визначив період затримки розрахунку при звільненні, за який позивач має право на відшкодування в порядку ст. 117 КЗпП України, що вплинуло на розмір належного ОСОБА_1 середнього заробітку, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 по справі № 520/7293/23 підлягає зміні, шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови, а абзаци другий та третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Визнати протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (, місцезнаходження: 61001, м. Харків, вулиця Богдана Хмельницького, 4) в частині невиплати середнього заробітку за час затримки виплати належної ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) вихідної допомоги при звільненні за період з 25.04.2020 по 25.10.2020, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме 31754 (тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири) грн 88 коп.

Стягнути з Харківської обласної прокуратури (, місцезнаходження: 61001, м. Харків, вулиця Богдана Хмельницького, 4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні за період з 25.04.2020 по 25.10.2020, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме 31754 (тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири) грн 88 коп.».

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 по справі № 520/7293/23 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 по справі № 520/7293/23 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови, а абзаци другий та третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Визнати протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (, місцезнаходження: 61001, м. Харків, вулиця Богдана Хмельницького, 4) в частині невиплати середнього заробітку за час затримки виплати належної ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) вихідної допомоги при звільненні за період з 25.04.2020 по 25.10.2020, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме 31754 (тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири) грн 88 коп.

Стягнути з Харківської обласної прокуратури (, місцезнаходження: 61001, м. Харків, вулиця Богдана Хмельницького, 4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні за період з 25.04.2020 по 25.10.2020, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме 31754 (тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири) грн 88 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено та підписано 01.11.2023 року