Справа № 280/7978/23
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року Справа № 280/7978/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач 3), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача 2 та відповідача 3 щодо не проведення перерахунку пенсії позивача шляхом встановлення підвищення до його пенсії в розмірі 200 відсотків мінімальної пенсії за віком, а відповідача 1 щодо не виплати його пенсії із встановленням відповідного підвищення;

зобов`язати відповідача 2 та відповідача 3 провести перерахунок пенсії позивача шляхом встановлення підвищення до його пенсії в розмірі 200 відсотків мінімальної пенсії за віком з 20.06.2023 та передати його пенсійну справу до відповідача 1, яке зобов`язати перераховану пенсію з дня перерахунку виплачувати.

Ухвалою суду від 02.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 07.05.2017 позивач перебував на обліку в територіальному управлінні ПФУ та отримував пенсію по віку, обчислену відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В подальшому з 20.06.2023 за заявою позивача його переведено на пенсію по інвалідності, як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії в розмірі відшкодування фактичних збитків, обчислену відповідно до ст.54 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розраховану виходячи із заробітної плати, визначеної із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Також, позивач зазначає, що до призначеної пенсії встановлене підвищення інвалідам війни 3 групи в розмірі 30% прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Разом з тим, позивач вважає, що йому протиправно встановлено підвищення в розмірі 30%, оскільки позивач має право на встановлення підвищення до пенсії в розмірі 200% підвищення пенсії по інвалідності. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечили з подібних підстав. Так, в обґрунтування заперечень зазначено, що позивач посилається на статтю 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції чинній до 01.01.2006, тоді як переведення ОСОБА_1 відбулося 20.06.2023. Більш того, що з 09.01.2023 позивачу було встановлено інвалідність ІІІ групи загального захворювання, а 20.06.2023 інвалідність позивача пов`язали з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії. Відповідачі вважають, що у позивача не могли виникнути легітимні очікування в 2023 році щодо застосування норми закону, яка діяла до 01.01.2006. З урахуванням викладеного у відзивах на позовну заяву, відповідачі просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з огляду на наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що з 07.05.2017 ОСОБА_1 перебував на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримував пенсію по віку, обчислену відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до заяви від 10.08.2023 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 20.06.2023 перехід на пенсію по інвалідності, як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії в розмірі відшкодування фактичних збитків, обчислену відповідно до ст.54 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розраховану виходячи із заробітної плати, визначеної з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується у розмірі 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Позивач звернувся до Головного управління з заявою про встановлення підвищення до пенсії у розмірі 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, проте у задоволенні заяви було відмовлено.

Позивач, не погодившись з правомірністю відмови у встановленні підвищення до пенсії у розмірі 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Згідно статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: особам з інвалідністю I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, чинним законодавством України, на дату встановлення позивачу інвалідності та призначення пенсії по інвалідності, передбачено підвищення пенсії на 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, для осіб з інвалідністю ІІІ групи.

Стосовно посилань позивача на його право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, суд зазначає наступне.

Так, стаття 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції до 01.01.2006) передбачала, що інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, підстави для застосування зазначеною норми у 2023 році відсутні, оскільки до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у встановленому порядку були внесено зміни щодо процентного відсотку підвищення пенсії, і такі зміни у встановленому порядку не конституційними не визнавалися, а відповідно підлягають застосуванню.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішеннях по справах «Аррас та інші проти Італії», «Сухобоков проти Росії», «Валентина Ніканорівна Великода проти України», вказав на те, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися…

При цьому, зміна пенсійного законодавства України в даному випадку жодним чином не порушує законні очікування позивача, оскільки право на призначення відповідної пенсії та її підвищення у позивача виникло лише у 2023 році.

Суд зазначає, що під час призначення пенсії має застосовуватись те законодавство, яке є чинним на дату її призначення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для призначення позивачу підвищення до пенсії, відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції до 01.01.2006).

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м.Вінниця, вул.Хмельницьке шосе, буд.7, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м.Рівне, вул.Короленка, 7, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова