Справа № 380/13346/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року м. Львівсправа № 380/13346/23

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, оформлене листом від 05 січня 2023 року № 33, про відмову ОСОБА_1 в затвердженні Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код згідно з КВЦПЗ 01.01) гр. ОСОБА_1 за межами села Монастирок Добросинсько-Магерівської селищної територіальної громади Львівського району Львівської області;

- зобов`язати Добросинсько-Магерівську сільську раду Львівського району Львівської області затвердити подану ОСОБА_1 Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код згідно з КВЦПЗ 01.01) гр. ОСОБА_1 за межами села Монастирок Добросинсько-Магерівської селищної територіальної громади Львівського району Львівської області;

- судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що Державним підприємством «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру за її замовленням було розроблено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код згідно з КВЦПЗ 01.01) гр. ОСОБА_1 за межами села Монастирок Добросинсько-Магерівської селищної територіальної громади Львівського району Львівської області (далі також Технічна документація). Позивачка звернулася до відповідача із заявою від 22 грудня 2022 року (вх. № відповідача 105 від 23 грудня 2022 року) про затвердження указаної вище Технічної документації, однак отримала листа від 05 січня 2023 року за № 33, яким фактично у затвердженні такої Технічної документації їй відмовлено.

Зазначену відмову відповідача позивачка вважає протиправною, оскільки після отримання дозволу органу місцевого самоврядування на розробку технічної документації із землеустрою така технічна документація розробляється на замовлення громадянина, якому такий дозвіл надано. Після розроблення вказаної документації, яка відповідно до частини 14 статті 186 Земельного кодексу України не підлягає погодженню, у двотижневий строк орган місцевого самоврядування приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Таким чином, оскаржувана відмова відповідача у затвердженні Технічної документації не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Позивачка стверджує, що належним способом захисту її порушеного права є зобов`язання відповідача затвердити Технічну документацію.

З огляду на вищевикладене адміністративний позов просить задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що рішення про відмову ОСОБА_1 у затвердженні Технічної документації Добросинсько-Магерівська сільська рада Львівського району Львівської області не приймала. ОСОБА_1 звернулася до вказаної сільської ради із заявою від 23 грудня 2022 року (зареєстрована за вх. № 105 від 27 грудня 2022 року), у якій просила письмово вказати причину відмови у підписанні Технічної документації, на що було надано відповідь листом від 05 січня 2023 року за № 33.

Відповідач зазначає, що одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка погоджується та затверджується у порядку, визначеному статтею 186 Земельного кодексу України. Пунктом 3 частини 5 статті 186 Земельного кодексу України передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель у частині положень, що передбачають внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, сформовані до 2004 року, але відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру, погоджується з власниками таких земельних ділянок, а якщо такі земельні ділянки перебувають у користуванні фізичних, юридичних осіб - також із землекористувачами. Пунктом п`ятим цієї ж статті визначено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується: у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів; в інших випадках - власником (розпорядником) земельної ділянки, а щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, що перебуває у користуванні, - землекористувачем. Розробники документації від імені замовника подають документацію із землеустрою до територіального органу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, якщо інше не встановлено договором. Після отримання технічної документації на земельну ділянку її необхідно зареєструвати у територіальному органі Держгеокадастру.

Відповідач зауважує про наявність у позивачки Державного акта на право приватної власності на землю площею 1,15 га від 27 грудня 2001 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 113. Тобто, вказана земельна ділянка перебуває у приватній власності позивачки. Земельна ділянка не сформована, відсутній Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер не присвоєний. Позивачці потрібно доопрацювати Технічну документацію та отримати Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

З огляду на вищевикладене у задоволенні адміністративного позову просить відмовити у повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 16 червня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 013461 від 27 грудня 2001 року (зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 113) ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 1,15 га, яка розташована на території Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Державне підприємство «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру за замовленням позивачки розробило Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код згідно з КВЦПЗ 01.01) гр. ОСОБА_1 за межами села Монастирок Добросинсько-Магерівської селищної територіальної громади Львівського району Львівської області.

ОСОБА_1 звернулася до голови Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області із заявою від 23 грудня 2022 року (зареєстрована за вх. № 105 від 27 грудня 2022 року), в якій просила у письмовій формі вказати причину відмови у підписі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з Державним актом серії ЛВ № 013461 для завершення кадастрового номера.

Листом від 05 січня 2023 року за № 33 Добросинсько-Магерівська сільська рада Львівського району Львівської області повідомила позивачку на її заяву від 23 грудня 2022 року (вх. № 105 від 27 грудня 2022 року) про те, що:

- технічна документація із землеустрою погоджується та затверджується у порядку, визначеному статтею 186 Земельного кодексу України;

- технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земель затверджується щодо земельних ділянок приватної власності власником земельних ділянок;

- технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель у частині положень, що передбачають внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, сформовані до 2004 року, але відомості не внесені до Державного земельного кадастру не погоджується та не затверджується органами місцевого самоврядування.

Позивачка, вважаючи протиправним рішення відповідача, оформлене листом від 05 січня 2023 року № 33, про відмову в затвердженні Технічної документації, звернулася з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності поведінки відповідача в частині незатвердження Технічної документації позивачки.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою визначає Закон України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» (далі також Закон № 858), який спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Відповідно до визначень, наведених у статті 1 Закону № 858:

- документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо;

- землеустрій - сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил;

- технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Згідно зі статтею 4 Закону № 858 суб`єктами землеустрою є: органи державної влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування; юридичні та фізичні особи, які здійснюють землеустрій; землевласники та землекористувачі.

За змістом статті 5 цього ж Закону об`єктами землеустрою є, зокрема території землеволодінь та землекористувань чи окремі земельні ділянки.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 20 Закону № 858 землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою.

Землеустрій здійснюється на підставі укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою (пункт «б» частини першої статті 22 Закону № 858).

Частиною першою статті 25 Закону № 858 передбачено, що документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Особливим видом такої документації є документація із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, - комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною.

Види документації із землеустрою визначені частиною другою статті 25 Закону № 858, одним із яких є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (пункт «і»).

Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом (частина третя статті 25 Закону № 858).

Відповідно до статті 55 Закону № 858 встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом (крім випадків, якщо відповідно до закону розроблення технічної документації здійснюється без надання такого дозволу).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) матеріали топографо-геодезичних робіт; г) кадастровий план земельної ділянки; ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) відомості про встановлені межові знаки.

Статтею 30 Закону № 858 визначено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою врегульовує стаття 186 Земельного кодексу України, при цьому пункт п`ятий частини п`ятої зазначеної статті визначає порядок погодження і затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), згідно із яким така технічна документація із землеустрою затверджується:

у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів;

в інших випадках - власником (розпорядником) земельної ділянки, а щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, що перебуває у користуванні, - землекористувачем.

Частинами сьомою, восьмою статті 186 Земельного кодексу України передбачено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії таких висновків є необмеженим.

Підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідно до частини десятої статті 186 Земельного кодексу України висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка погоджується та затверджується у порядку, визначеному статтею 186 Земельного кодексу України. Водночас пунктом п`ятим частини п`ятої статті 186 Земельного кодексу України чітко визначено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується рішенням органу місцевого самоврядування лише у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування цим органом місцевого самоврядування. В усіх інших випадках технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується власником (розпорядником) земельної ділянки, а щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, що перебуває у користуванні, - землекористувачем.

Суд встановив, що відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 013461 від 27 грудня 2001 року (зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 113) земельна ділянка площею 1,15 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівської області, щодо якої Державним підприємством «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розроблено відповідну технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), належить на праві приватної власності позивачці.

Отже, враховуючи положення пункту п`ятого частини п`ятої статті 186 Земельного кодексу України та беручи до уваги те, що позивачка є власницею вищевказаної земельної ділянки, обов`язок щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) у Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівської області як органу місцевого самоврядування відсутній. Адже така документація в силу вимог зазначеної вище норми затверджується саме позивачкою, як власницею земельної ділянки.

Посилання позивачки у позовній заяві на частину 14 статті 186 Земельного кодексу України суд оцінює критично, оскільки стаття 186 Земельного кодексу України викладена у новій редакції згідно із Законом України від 28 квітня 2021 року № 1423-IX, який набрав чинності 27 травня 2021 року, і в цій редакції статті 186 частина 14 відсутня. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин вищевказаної частини 14 статті 186 Земельного кодексу України не існує.

До того ж, варто відзначити, що на момент чинності норма частини 14 статті 186 Земельного кодексу України також передбачала, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Наведення позивачкою у позовній заяві норм статей 118 Земельного кодексу України суд визнає безпідставним, позаяк зазначена стаття регулює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, що не є предметом спору у цій справі.

Суд також уважає слушними доводи відповідача про те, що рішення про відмову позивачці у затвердженні Технічної документації Добросинсько-Магерівська сільська рада Львівського району Львівської області не приймала, з огляду на таке.

Як встановив суд, позивачка звернулася до голови Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області із заявою від 23 грудня 2022 року (зареєстрована за вх. № 105 від 27 грудня 2022 року), в якій просила у письмовій формі вказати причину відмови у підписі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з Державним актом серії ЛВ № 013461 для завершення кадастрового номера.

У відповідь на вказану заяву Добросинсько-Магерівська сільська рада Львівського району Львівської області листом від 05 січня 2023 року за № 33 повідомила позивачку про те, що: технічна документація із землеустрою погоджується та затверджується у порядку, визначеному статтею 186 Земельного кодексу України; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земель затверджується щодо земельних ділянок приватної власності власником земельних ділянок; технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель у частині положень, що передбачають внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, сформовані до 2004 року, але відомості не внесені до Державного земельного кадастру, не погоджується та не затверджується органами місцевого самоврядування.

Таким чином, указаним вище листом відповідач надав позивачці вичерпну відповідь на її заяву, предметом якої було отримання інформації про причини відмови у підписанні Технічної документації, а не прохання затвердити таку документацію. Тож спірний лист відповідача не є рішенням суб`єкта владних повноважень про відмову у затвердженні Технічної документації, як помилково вважає позивачка.

Беручи до уваги викладене у сукупності суд доходить висновку про те, що у спірних правовідносинах орган місцевого самоврядування відповідно до положень статті 19 Конституції України діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про землеустрій» та Земельним кодексом України, жодних прав та законних інтересів позивачки своєю поведінкою не порушував.

Натомість позивачка безпідставно вбачає у поведінці відповідача порушення своїх прав та законних інтересів, з огляду на що у задоволенні заявленого позову належить відмовити повністю.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Відповідно до правил статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області (пл. Свободи, 3, с. Добросин, Львівський район, Львівська область, 80337) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 31 жовтня 2023 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна