Справа № 460/9777/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/9777/23 пров. № А/857/14831/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Шевчук С.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року (головуючого судді Греська О.Р., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Рівне повний текст рішення складено 21.07.2023) у справі №460/9777/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18.04.2023 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області в якому просить визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2021 рік - 19 діб та за 2022 рік - 41 доба, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні щорічних основної та додаткової відпустки за 2021 рік - 19 діб та за 2022 рік - 41 доба, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 31.03.2023, визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2023 рік у зв`язку зі звільненням, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 31.03.2023.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління Національної поліції в Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, у кількості 14 днів, за 2017 рік у кількості 14 діб, за 2021 рік та стягнення судових витрат на правничу допомогу та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2023 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 31.03.2023 №74 о/с майора поліції ОСОБА_1 (0013579), старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області було звільнено зі служби в поліції з 31.03.2023.

Зі змісту наказу вбачається, що станом на день звільнення стаж служби в поліції становить 16 років 06 місяців 18 днів; вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги в календарному обчисленні становить 16 років 06 місяців 18 днів; виплачено компенсацію за 11 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік та за 8 календарних діб щорічної основної оплачуваної відпустки пропорційно відпрацьованого часу в 2023 році.

03.04.2023 представник позивача звернувся до Головного управління Національної поліції в Рівненській області з адвокатським запитом, в якому просила надати інформацію щодо: використання позивачем додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2023 рік; нарахування та виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015 - 2023 роки у день звільнення позивача зі служби; розрахунок щорічних відпусток (основна та додаткова), кількість днів та використання їх за період з 2021 по 2023 роки.

Листом від 10.04.2023 №11/79 Аз «Про розгляд адвокатського запиту» Головне управління Національної поліції в Рівненській області повідомило представнику позивача, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України в період: з 07.11.2015 по 23.05.2016 в Департаменті захисту економіки, з 23.05.2016 по 06.05.2019 в Департаменті кіберполіції, з 06.05.2019 по 07.12.2019 в ГУНП в Рівненській області, із 07.12.2019 по 07.04.2021 в Департаменті кіберполіції та із 07.04.2021 по 31.03.2023 в ГУНП в Рівненській області. Під час проходження служби в ГУНП в Рівненській області в зазначений вище період рапортів щодо надання відповідно до частини 2 статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII та статті 16-2 Закону України «Про відпустки» додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій, від ОСОБА_1 не надходило. Щодо надання відповідно до статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за період з 2021 по 2023 роки повідомлено, що ОСОБА_1 було подано рапорт та використано частину щорічної відпустки за 2021 рік (наказ ГУНП в Рівненській області від 20.07.2021 №111 о/c). За 2023 рік виплачено компенсацію за 11 діб додаткової оплачуваної відпустки та за 8 календарних діб щорічної основної оплачуваної відпустки пропорційно відпрацьованого часу (наказ ГУНІІ в Рівненській області від 31.03.2023 № 74 о/c). Інших рапортів щодо надання відпусток від ОСОБА_1 не надходило.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо ненарахування та не виплати компенсації за невикористані дні щорічних основної та додаткової відпустки за 2021 - 2022 роки та за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за з 2015 - 2023 роки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 року (далі - Закон №504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: 1)щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно із частиною 1 статті 24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Положеннями 60 Закону №580-VIII визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Згідно із положеннями частин 1-4 статті 93 Закону №580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до приписів частин 8-11 статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Положеннями частин 1 та 2 статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №260).

За приписами пункту 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзаців 7 і 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Аналізуючи наведені норми права, апеляційний суд зазначає, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки визначено приписами Конституції України. Особу не може бути позбавлено такого права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Конституційним Судом України у рішенні від 07.05.2002 року №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) викладено висновок стосовно того, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

Отже, з огляду на викладене, а також враховуючи відсутність правового врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування у даному випадку приписів Кодексу законів про працю України і Закону України «Про відпустки».

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на правові позиції, викладені Верховним Судом у постановах від 07.08.2019 у справі №820/5122/17, від 06.02.2020 у справі №818/1276/17, від 31.03.2020 у справі № 808/2122/18 та від 02.07.2020 у справі №825/1038/16, враховуючи наступне.

Верховний Суд у постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого у зазначеному вище рішенні суду та підтримав позицію, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, за всі роки служби.

Так, відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини 1 статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19.01.2021 в справі №160/10875/19, від 31.03.2021 в справі № 320/3843/20, від 30.11.2022 в справі №640/85/20.

Судом встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що позивач має статус учасника бойових дій з 2015 року та відповідно до наказу від 20.07.2021 №111 о/с ОСОБА_1 використав частину щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік - 20 діб, із 28.07.2021 по 16.08.2021. В даному наказі також зазначено, що частина щорічної оплачуваної відпустки за 2021 рік становить 10 діб, невикористана додаткова оплачувана відпустка за 2021 рік становить 9 діб.

Крім того, листом від 10.04.2023 №11/79 Аз «Про розгляд адвокатського запиту» Головне управління Національної поліції в Рівненській області повідомило представнику позивача, що за 2023 рік виплачено компенсацію за 11 діб додаткової оплачуваної відпустки та за 8 календарних діб щорічної основної оплачуваної відпустки пропорційно відпрацьованого часу (наказ ГУНП в Рівненській області від 31.03.2023 № 74 о/c). Інших рапортів щодо надання відпусток від ОСОБА_1 не надходило. Також, відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 31.03.2023 №74 о/с позивачу виплачено компенсацію за 11 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік та за 8 календарних діб щорічної основної оплачуваної відпустки пропорційно відпрацьованого часу в 2023 році.

Відтак, при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним частину щорічних чергових відпусток за 2021 рік та 2022 рік, однак відповідачем протиправно не виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію за вказані роки.

Відповідно, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач має право на отримання компенсації за невикористані ним види відпусток у передбаченому чинним законодавством розмірі. Однак, всупереч положень статті 24 Закону № 504/96-ВР та статті 83 КЗпП України, Головне управління Національної поліції в Рівненській області при звільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції не нарахувало та не сплатило останньому компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, як основної, так і додаткової, що також і не спростувало в поданій апеляційній скарзі.

Щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постановах від 14.04.2021 у справі № 620/1487/20 і від 29.04.2021 у справі № 200/602/20-а, від 11.11.2021 у справі № 200/1175/20-а дійшов висновку, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015-2023 роках додаткову відпустку як учаснику бойових дій, а тому колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Рівненській області - залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року у справі №460/9777/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

С.М. Шевчук

Повний текст постанови складено 31.10.2023