Справа № 420/21726/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління державної міграційної служби в Одеській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління державної міграційної служби в Одеській області від прийняття декларації ОСОБА_1 від 13.06.2023 року про відмову від громадянства російської федерації;

- зобов`язати Головне управління державної міграційної служби в Одеській області прийняти декларацію ОСОБА_1 від 13.06.2023 про відмову від громадянства російської федерації та розглянути її.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до довідки №5112-000006488, за рішенням ГУ ДМС України в Одеській області, позивачка отримала статус громадянки України з 08.02.2022 року.

Для завершення процедури набуття громадянства України та отримання паспорта громадянина України позивачка звернулася 08.02.2022 року до Міністерства іноземних справ російської федерації з відповідною заявою про припинення громадянства російської федерації та видачі їй підтверджуючого документу уповноваженого органу. Зазначена заява була отримана Міністерством іноземних справ російської федерації 18.02.2022 року.

Позивач вказує, що жодної відповіді на свою заяву вона не отримала, як і жодного документу, яким засвідчено факт припинення позивачці громадянства російської федерації.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що розпочалася 24.02.2022 року, розірванням всіх дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією, зокрема, не функціонуванням на сьогоднішній день жодних консульств та посольства російської федерації в Україні, позивачка протягом тривалого часу вживала заходів щодо повідомлення через консульські установи російської федерації шляхом направлення на електронні адреси Посольства російської федерації в Республіці Білорусь та Посольства російської федерації в Республіці Молдова відповідних, заяв про припинення громадянства російської федерації та видачі їй підтверджуючого документу уповноваженого органу про таке припинення. Однак, ці намагання позивачки виявились марними та остання не отримала від російської федерації жодної відповіді та жодного документу, що підтвердив би її вихід з громадянства російської федерації.

У зв`язку із чим, 13.06.2023 року позивачка звернулася до Головного управління ДМС в Одеській області із декларацією про відмову від громадянства російської федерації, посилаючись на те, що з об`єктивних причин не може отримати документ про припинення іноземного громадянства, та просила прийняти декларацію, а також відповідно до ч.9 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», зобов`язалась повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави.

Однак, своїм листом від 28.06.2023 року відповідач повідомив про відмову у прийнятті поданої позивачкою декларації про відмову від громадянства російської федерації, у зв`язку з її невідповідністю вимогам чинного законодавства.

Позивачка вважає, що подання декларації про відмову від іноземного громадянства, у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства з незалежних від неї причин є обґрунтованою, а відмова відповідача у прийняті такої декларації є неправомірною, а тому позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою від 23.08.2023 року Одеський окружний адміністративний суд визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду, відкрив провадження у справі № 420/21726/23 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

11.09.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що Головне управління державної міграційної служби в Одеській області не визнає адміністративний позов позивача та просить відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що 08.02.202 року позивач набула громадянство України за територіальним походженням, відповідно до частини 1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» (далі - закон). Згідно з частиною 2 статті 8 Закону для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою про набуття громадянства України позивачем подавалося власноручно підписане зобов`язання припинити іноземне громадянство за формою 10. На даний час до ГУ ДМС в Одеській області не надійшло документально підтверджених документів, які засвідчували б виконання позивачем вимог частин 2, 5 статті 8 Закону, а саме: документів про припинення громадянства російської федерації та повернення національного паспорта громадянина російської федерації до уповноваженого органу російської федерації. Тобто взяті на себе зобов`язання позивач ОСОБА_1 не виконує, чим порушує законодавство України.

19.06.2023 року за вх. № 6764/1/5101-23 надійшла «Декларація про відмову від іноземного громадянства особи» від 13.06.2023 року та 28.06.2023 року Головним управлінням ДМС в Одеській області листом № 5100.4.5-7433/51.1-23 надано відповідь та роз`яснення, що громадянка ОСОБА_1 зобов`язана/повинна виконати подане нею зобов`язання і припинити іноземне громадянство російської федерації, оскільки законодавством російської федерації встановлено виключно процедуру оформлення виходу з громадянства російської федерації.

Відповідач наголошує, що зазначений лист від 28.06.2023 року № 5100.4.5-7433/51.1-23 є виключно відповіддю на подану «Декларація про відмову від іноземного громадянства особи» від 13.06.2023 року в якій надано роз`яснення щодо необхідності виконання взятих позивачем на себе зобов`язань, а не рішенням про відмову в прийнятті декларації про відмову від громадянства російської федерації. Вказаний лист від 28.06.2023 року № 5100.4.5-7433/51.1-23 не є рішенням (нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії), яке приймалось ГУ ДМС в Одеській області.

Окрім цього відповідачем зазначено, що декларація від 13.06.2023 року подана ОСОБА_1 не відповідає встановленій п.п. 1.1 п. 1 наказу МВС України № 715 від 16.08.2012 року формі 45, що поряд з іншими обставинами також унеможливлює її розгляд.

Також відповідачем зазначено, що частиною 5 статті 8 Закону встановлений термін, протягом якого іноземці, які подавали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України. Таким є термін у два роки з моменту їх реєстрації громадянами України. Вказана норма носить зобов`язуючий характер, відносно позивача ОСОБА_1 . З часу подання зобов`язання припинити іноземне громадянство та часу реєстрації громадянином України - гр. ОСОБА_1 , і до початку воєнних дій в Україні та розриву дипломатичних відносин з російською федерацією позивач мала більш ніж достатньо часу звернутися до консульської установи країни своєї попередньої громадянської належності з приводу припинення нею громадянства та отримання належним чином оформленого відповідного документа. Строк визначений позивачу для виконання зобов`язання про припинення іноземного громадянства спливає 08.02.2024року, отже у позивача наявні всі можливості для відповідного виконання зобов`язання без настання для неї негативних наслідків (скасування громадянства України). Тому відповідач вважає,що подання декларації про відмову від іноземного громадянства та цього адміністративного позову на теперішній час є передчасним.

Крім того , відповідачем зазначено, що доказів того, що з дати реєстрації позивача ОСОБА_1 , громадянином України, тобто з 08.02.2022 року і до початку вторгнення російської федерації в Україну 24.02.2022 року, позивач зверталася до дипломатичних (консульських) представництв російської федерації в Україні саме з клопотанням про припинення громадянства російської федерації і воно було прийнято від неї до розгляду не надано.

Відтак громадянка ОСОБА_1 не здійснила оформлення припинення громадянства російської федерації, не виконує покладені обов`язки, нехтуючи та не дотримуючись взятих на себе вимог і зобов`язань, які подавалися при оформленні набуття громадянства України за територіальним походженням. Разом з цим, декларація про відмову від іноземного громадянства має виключно декларативний характер та в жодному разі у випадку її подання не гарантуватиме дотримання позивачем Конституції та законів України. Відповідно до статті 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визнаються Законом, в якому визначенні певні норми для іноземців, які в свою чергу повинні ними виконуватися, а не трактуватися на власний розсуд.

Також, відповідач вказує, що відповідно до вимог статті 17 та пунктів 1, 2 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України зазначене питання не віднесено до компетенції суду, а відповідно до положень Закону віднесено до виключної компетенції ДМС України. Отже, саме до дискреційних повноважень ГУ ДМС в Одеській області належить вирішення питання щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Первомайськ Слободзейського району Республіки Молдова, по повноліттю отримала паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_1 , виданий 21.05.2014 року МЗС росії 37301.

Позивач ОСОБА_2 документована посвідкою на постійне проживання в Україні від 30.06.2020 року № НОМЕР_2 .

03.08.2021 року ОСОБА_3 подано заяву про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.

03.08.2021 року ОСОБА_2 подала зобов`язання припинити іноземне громадянство, а саме зобов`язалася протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України припинити громадянство російської федерації і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства виданий уповноваженим на те органом цієї держави. У разі не отримання нею з незалежних від неї причин документа про припинення громадянства російської федерації зобов`язалася подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави і повернути національний паспорт громадянина до уповноваженого органу цієї держави.

На підставі рішення Головного управління ДМС України в Одеській області від 08.02.2022 року ОСОБА_2 набула громадянство України на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» (за територіальним походженням) та отримала довідку №5112-000006488 від 08.02.2022 про реєстрацію громадянином України.

22.03.2023 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 .

01.06.2023 року ОСОБА_2 отримала тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_3 , строк дії до 08.02.2024 року.

13.06.2023 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДМС України в Одеській області з декларацією про відмову від іноземного громадянства російської федерації у зв`язку з існуванням незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства російської федерації, яка була зареєстрована відповідачем 19.06.2023 року за вх. № 6764/1/5101-23.

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області листом від 28.06.2023 року № 5100.4.5-7433/51.1-23, повідомило позивача, що саме на особу покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. З долучених до звернення документів вбачається, що підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства відсутні. Питання припинення громадянства російської федерації не належить до компетенції ДМС.

Позивачка вважає, що має повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства рф наразі не є можливим, а тому звернулася до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року №2235-III.

Відповідно до визначень, які містить частина 1 статті 1 Закону України "Про громадянство України", громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Статтею 6 Закону України "Про громадянство України" встановлено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно частини 5 статті 8 Закону України "Про громадянство України" іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина 1 статті 1 Закону України "Про громадянство України").

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до абзацу 12 статті 1 Закону №2235, зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно пунктів 117, 119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 зазначено наступне.

У разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України. Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.

Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , згідно з рішенням ГУ ДМС України в Одеській області від 08.02.2022 року набула громадянство України на підставі частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України".

Головним управлінням ДМС України в Одеській області 08.02.2023 року оформлено довідку №5112-000006488 про реєстрацію особи громадянином України, яка є підставою для оформлення документа, що підтверджує громадянство України, а саме тимчасового посвідчення громадянина України.

Також, позивачем до ГУ ДМС України в Одеській області подавалось зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України, припинити громадянство (підданство) рф і подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) рф, виданий уповноваженим на те органом цієї держави.

Позивач в позові зазначає, що для завершення процедури набуття громадянства України та отримання паспорта громадянина України, вона звернулася 08.02.2022 року до Міністерства іноземних справ російської федерації з відповідною заявою про припинення громадянства російської федерації та видачі їй підтверджуючого документу уповноваженого органу.

Зазначена заява була направлена засобами поштового зв`язку та була отримана Міністерством іноземних справ російської федерації 18.02.2022 року, про що свідчить повідомлення про вручення відправлення за № RH 650205685 UА.

Однак, жодної відповіді на свою заяву позивачка не отримала, жодного документу, яким засвідчено факт припинення громадянства російської федерації позивачка також не отримала.

Також, позивачка в позові зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що розпочалася 24.02.2022 року, з призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні та зупинення всіх дипломатичних зв`язків з країною-агресором, закриттям та не функціонуванням консульських установ країни агресора, які розміщені на території України, позивачка була позбавлена можливості особисто подати заяву до уповноваженого органу рф про вихід з громадянства, адже це могло створити для неї загрозу її життю та здоров`ю. Позивач вказує, що нею вживалися заходи щодо повідомлення через консульські установи російської федерації шляхом направлення на електронні адреси Посольства російської федерації в Республіці Білорусь та Посольства російської федерації в Республіці Молдова відповідних, заяв про припинення громадянства російської федерації та видачі їй підтверджуючого документу уповноваженого органу про таке припинення, що підтверджується копіями заяв та скріншотами про направлення заяв електронною поштою.

Однак, позивач не отримала жодної відповіді та жодного документу, що підтвердив би її вихід з громадянства російської федерації.

Слід зазначити, що порядок розгляду питань громадянства російської федерації регламентується Положенням про порядок розгляду питань громадянства російської федерації, затвердженим 14 листопада 2002 р. № 1325.

Цим Положенням, прийнятим відповідно до Закону, встановлюються порядок розгляду заяв з питань громадянства російської федерації, прийняття, виконання та скасування рішень із зазначених питань, а також форми заяв та перелік необхідних документів, відповідних конкретним підставам набуття чи припинення громадянства російської федерації.

Положення визначає певні особливості, за умови дотримання яких може бути прийнята заява про вихід з (припинення) громадянства рф.

Вихід з громадянства російської федерації особи, яка проживає на території російської федерації або за її межами, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення цієї особи. У випадках, передбачених статтею 20 Федерального закону, вихід із громадянства російської федерації не допускається.

Суд враховує той факт, що з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час, крім того всі дипломатичні відносини з рф розірвано.

У зв`язку з наведеним, 13.06.2023 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДМС України в Одеській області з декларацією про відмову від іноземного громадянства російської федерації у зв`язку з існуванням незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства російської федерації.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України "Про громадянство" іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Однак, листом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області листом від 28.06.2023 року № 5100.4.5-7433/51.1-23, позивача повідомлено, що саме на особу покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Зазначено, що з долучених до звернення документів вбачається, що підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства відсутні, та вказано, що питання припинення громадянства російської федерації не належить до компетенції ДМС.

Відповідач у відзиві наголошує, що зазначений лист від 28.06.2023 року № 5100.4.5-7433/51.1-23 є виключно відповіддю на подану «Декларація про відмову від іноземного громадянства особи» від 13.06.2023 року, в якій надано роз`яснення щодо необхідності виконання взятих позивачем на себе зобов`язань, а не рішенням про відмову в прийнятті декларації про відмову від громадянства російської федерації.

Суд враховує, що консульські установи країни агресора, що розміщені на території України, станом на сьогодні закриті та не функціонують, що унеможливлюють отримання документа про припинення громадянства.

У той же час, зміни у зв`язку з військовою агресією російської федерації до законодавства щодо неотримання документа при припинення громадянства рф з незалежних причин не вносилися, що ставить позивача у невизначене становище.

У справі Рисовський проти України (п.70-71) Європейський Суд зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). У справі Рисовський проти України також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування". ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі". Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії".

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Враховуючи вищевикладене, позивач мав повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства російської федерації наразі не є можливим.

Відповідач, вирішуючи питання щодо прийняття/повернення декларації позивача обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не надав мотивованої відмови позивачу в прийнятті такої декларації, зокрема, не зазначив, з яких саме долучених до звернення позивачки документів вбачається, що підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства немає.

Крім того, у відзиві відповідачем зазначено, що декларація від 13.06.2023 року подана ОСОБА_1 не відповідає встановленій п.п. 1.1 п. 1 наказу МВС України № 715 від 16.08.2012 року формі 45, що поряд з іншими обставинами також унеможливлює її розгляд, однак жодного посилання на зазначену обставину лист Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 28.06.2023 року № 5100.4.5-7433/51.1-23 не містить.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що відповідач не розглянув по суті звернення позивача, не надав жодної оцінки підставам подачі нею саме декларації, а лише вказав, що саме на неї покладається обов`язок подати документ, неможливість отримання якого по суті і стала підставою для подачі такої декларації.

Суд зазначає, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

При обранні способу захисту прав позивача у даному випадку суд враховує приписи статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначає наступне.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 у справі №804/1469/17 та від 10.04.2019 у справі №826/11251/18.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, з урахуванням висновків суду.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з метою захисту порушеного права позивача є необхідним зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути питання щодо прийняття/повернення ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства російської федерації.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Матеріалами справи підтверджено, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією № від 17.08.2023 року.

Оскільки частково задоволено позовну заяву, то відповідно до вимог ст.139 КАС України, понесені позивачем витрати на сплату судового збору за подання позову підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДМС в Одеській області в сумі 536 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65000, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути питання щодо прийняття/повернення ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства російської федерації, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувать Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) судові витрати у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 30.10.2023 року.

Суддя Г.В. Лебедєва