Справа № 240/7387/19
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7387/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Липа В.А.

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

31 жовтня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Житомирської міської ради на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області, Міського голови Житомирської міської ради Сухомлина Сергія Івановича за участю Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини як третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору про визнання дій неправомірними, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області про визнання неправомірним розпорядження Житомирського міського голови від 15.04.2019 №396 про звільнення з посади, поновлення на посаді та стягнення коштів за вимушений прогул.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 позов задоволено: визнано протиправним та скасовано розпорядження Житомирського міського голови від 15.04.2019 №396; поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу з питань фізичної культури і спорту управління у справах сім`ї, молоді та спорту Житомирської міської ради з 17 квітня 2019 року; зобов`язано Виконавчий комітет Житомирської міської ради Житомирської області нарахувати та виплати ОСОБА_1 середній заробіток за весь період вимушеного прогулу.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року апеляційну скаргу виконавчого комітету Житомирської міської ради задоволено повністю: рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року скасовано; прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 31 серпня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року скасовано.

Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Житомирського окружного адміністративного суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Житомирського міського голови Сухомлина С.І. від 15.04.2019 №396.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу з питань фізичної культури і спорту управління у справах сім`ї, молоді та спорту Житомирської міської ради з 17.04.2019.

Зобов`язано Виконавчий комітет Житомирської міської ради Житомирської області нарахувати та виплати ОСОБА_1 середній заробіток за весь період вимушеного прогулу, починаючи з 18.04.2019 по день ухвалення рішення.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач з 27 квітня 2005 року перебував на посаді провідного спеціаліста відділу з питань фізичної культури і спорту управління у справах сім`ї, молоді та спорту Житомирської міської ради, тобто в структурі її виконавчих органів.

10 квітня 2019 року між позивачем та начальником відділу питань фізичної культури і спорту управління у справах сім`ї, молоді та спорту Житомирської міської ради ОСОБА_2 біля приміщення кінотеатру "Жовтень" в м. Житомирі виник конфлікт, в ході якого позивач наніс останньому легкі тілесні ушкодження.

По вказаному факту був складений відповідний акт, та 11.04.2019 на ім`я Житомирського міського голови була направлена доповідна записка заступника міського голови з питань виконавчих органів ради щодо наявності в діях позивача порушень вимог статті 28 Конституції України та статей 8 і 11 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Згідно Реєстру досудового розслідування 10 квітня 2019 року за заявою ОСОБА_2 про отримання тілесних ушкоджень були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001521 від 10.04.2019.

Розпорядженням Житомирського міського голови від 15.04.2019р. №396 позивач був звільнений із займаної посади на підставі порушення позивачем вимог статті 28 Конституції України та статей 8 і 11 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", що є грубим порушенням Присяги посадової особи органу місцевого самоврядування.

24.04.2019 року завершено досудове розслідування і затверджено обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженню відносно позивача за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме в заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , що мали місце 10.04.2019 біля приміщення кінотеатру "Жовтень" в місті Житомирі та зумовлені словесним конфліктом.

24 травня 2019 року було складено акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 10.04.2019 о 12:00 год., в якому вказані причини конфлікту як порушення трудової і виробничої дисципліни, а у висновках - що даний нещасний випадок стався внаслідок з`ясування потерпілим та іншою особою особистих стосунків невиробничого характеру, що підтверджується висновком Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Вважаючи оскаржуване розпорядження Житомирського міського голови від 15.04.2019 №396 таким, що не відповідає вимогам закону, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року №2493-II (далі - Закон №2493-II) встановлено правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначення загальних засад діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Згідно статті 2 Закону №2493-ІІ посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Статтею 4 Закону №2493-II передбачено, що служба в органах місцевого самоврядування здійснюється на таких основних принципах: служіння територіальній громаді; поєднання місцевих і державних інтересів; верховенства права, демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; гласності; пріоритету прав та свобод людини і громадянина; рівних можливостей доступу громадян до служби в органах місцевого самоврядування з урахуванням їх ділових якостей та професійної підготовки; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; підконтрольності, підзвітності, персональної відповідальності за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків; дотримання прав місцевого самоврядування; правової і соціальної захищеності посадових осіб місцевого самоврядування; захисту інтересів відповідної територіальної громади; фінансового та матеріально-технічного забезпечення служби за рахунок коштів місцевого бюджету; самостійності кадрової політики в територіальній громаді.

Нормами сатті 8 Закону №2493-ІІ визначено що основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є: додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, а також іншої інформації, яка згідно із законом не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи, підвищення професійної кваліфікації; сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі; шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави.

Відповідні обов`язки посадової особи органу місцевого самоврядування узгоджуються з текстом Присяги, яку, згідно вимог статті 11 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», складають особи, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону).

Тобто, громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають Присягу такого змісту:

"Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити громаді та народові України, неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, сприяти втіленню їх у життя, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, сумлінно виконувати свої посадові обов`язки" (ч.1 ст.11 Закону № 2493-III).

За змістом статті 20 Закону № 2493-III передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Відтак, порушення Присяги посадовою особою місцевого самоврядування - є окремою та самостійною підставою припинення публічної служби.

Неодноразово, Верховний Суд аналізуючи в своїх рішеннях текст Присяги державного службовця (міститься в Законах України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII та від 10 грудня 2015 року № 889-VIII), який є майже аналогічним тексту Присяги посадової особи місцевого самоврядування, дійшов таких правових висновків.

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки посадової особи органу місцевого самоврядування закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, посадова особа органу місцевого самоврядування покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв`язку з цим, як порушення Присяги слід розуміти скоєння посадовою особою органу місцевого самоврядування проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов`язкам, підриває довіру до неї як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органу місцевого самоврядування та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Текст Присяги написаний чітко і зрозуміло, а її зміст за своєю суттю не може містити конкретні посилання на певні закони та їх норми, порушення яких могло б свідчити про порушення Присяги посадовою особою органу місцевого самоврядування при виконанні своїх службових обов`язків. Вона має на меті в загальному порядку публічно зобов`язати публічну особу у своїй повсякденній діяльності керуватися виключно Конституцією та законами України, які, у свою чергу, уже мають більш конкретний зміст та зобов`язують таку особу дотримуватися певних правил, встановлених ними, або утримуватися від певних дій, які ними заборонені.

Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.

Аналогічний висновок міститься у рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2011 року у справі № 2-рп/2011.

Таким чином, порушення Присяги слід розуміти як скоєння службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

На виконання покладеного на суб`єкт владних повноважень частиною другою статті 77 КАС України обов`язку доказування правомірності прийнятого ним рішення, зокрема, про звільнення особи за конкретною підставою, - має бути доведено обґрунтованість висновків про факт порушення службовцем саме прийнятої Присяги посадової особи місцевого самоврядування, а не порушення службової дисципліни, позаяк не будь-яке порушення посадовою особою органу місцевого самоврядування етичних, правових та службово-дисциплінарних норм поведінки утворює факт порушення Присяги.

Отже, звільнення за порушення Присяги посадової особи місцевого самоврядування може мати місце лише тоді, коли така посадова особа скоїла проступок проти інтересів служби та який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього, як до «носія влади», що, як наслідок, призводить до приниження органу місцевого самоврядування та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Посадовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення прийнятої ним Присяги, за умов якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Отже, звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

З огляду на схожість змісту Присяг державного службовця та посадової особи органу місцевого самоврядування, а також мети, з якою ці особи приймають відповідну Присягу, вступаючи на службу, ця правова позиція є застосовною до спірних правовідносин та підлягає врахуванню судом.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного суду, зокрема, від 19.12.2019 у справі №1340/5975/18 та від 29.01.2020 у справі №452/1661/16-а, та враховуються судом у силу ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Положеннями ч.1 ст. 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Порядок № 950).

Пунктами 7, 8, 9, 10 вказаного Порядку № 950 передбачено, що особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: 1) отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; 2) надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, необхідні для проведення службового розслідування; 3) звертатися з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час проведення службового розслідування, а також про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів, інших матеріальних носіїв інформації стосовно предмета службового розслідування; 4) подавати у письмовій формі зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять; 5) звертатися до керівника органу у письмовій формі з обґрунтованим клопотанням про виведення із складу комісії з проведення службового розслідування осіб, в яких наявний реальний чи потенційний конфлікт інтересів. Про прийняте за результатами розгляду клопотання рішення письмово повідомляється особа, стосовно якої проводиться службове розслідування.

За результатами службового розслідування члени комісії складають акт.

У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, стосовно якої проведено службове розслідування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу особи, стосовно якої проведено службове розслідування.

Акт службового розслідування на вимогу особи, стосовно якої проведено службове розслідування, повинен розглядатися в її присутності.

Під час ознайомлення з актом службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, може висловити свої зауваження, які додаються до акта.

За результатами розгляду акта службового розслідування керівник органу приймає у десятиденний строк з дати його надходження відповідне рішення, з яким ознайомлюється особа, стосовно якої проводилося службове розслідування.

За результатами службового розслідування особа, стосовно якої проведено службове розслідування, може бути притягнута до відповідальності згідно із законодавством.

Відтак, прийняттю рішення про припинення публічної служби на підставі частини першої статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», має передувати службове розслідування, у висновку якого повноважна комісія з проведення службового розслідування повинна обґрунтовано встановити обставини вчиненого проступку з покликанням на докази, які їх підтверджують.

Отже, відповідач, застосовуючи щодо позивача вид відповідальності, обов`язково мав вжити усі передбачені чинним законодавством заходи для з`ясування обставин порушення позивачем Присяги посадової особи органу місцевого самоврядування.

При звільненні позивача службове розслідування, проведення якого регламентовано Постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950, не призначалося і не проводилося.

Судом встановлено відсутність доказів проведеного службового розслідування з метою встановлення причин і умов порушення позивачем Присяги.

Таким чином, у спірних правовідносинах, відносно позивача не була дотримана процедура звільнення посадової особи органу місцевого самоврядування.

Оскаржуване розпорядження Житомирського міського голови від 15.04.2019 №396 про звільнення з посади ОСОБА_1 винесено не на підставі, що визначені Конституцією та законами України та без урахування всіх обставин, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до абз. другого ст. 235 КЗпП України: «При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу».

Отже, наявні підстави для поновлення позивача на попередній посаді та, як наслідок, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18.04.2019 по день ухвалення рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Виконавчого комітету Житомирської міської ради залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.