Справа № 280/3288/22
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 жовтня 2023 року

м. Київ

справа №280/3288/22

адміністративне провадження № К/990/29462/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Жука А.В.,

суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Мартинюк Н.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2023 року

у справі №280/3288/22

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)»

про скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» (далі - відповідач), в якому просив:

- скасувати наказ начальника Державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» за №119/ос-22 від 11 квітня 2022 року «Про покарання» заступника начальника установи з інтендантського та комунально-побутового забезпечення полковника внутрішньо служби ОСОБА_1.;

- висновок службового розслідування від 07 квітня 2022 року, як підставу до наказу №119/ос-22 від 11 квітня 2022 року «Про покарання», визнати таким, що не відповідає вимогам Порядку 365/5.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2023 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалами Верховного Суду від 19 червня 2023 року, від 03 липня 2023 року та від 17 серпня 2023 року касаційні скарги позивача на ці самі рішення повернуто особі, яка її подала.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 вчетверте звернувся через підсистему «Електронний Суд» до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.

11 вересня 2023 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів.

До Верховного Суду надійшло клопотання від скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження та надано платіжне доручення про сплату судового збору.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що з первісною касаційною скаргою звернувся у межах процесуальних строків. Після отримання ухвали Верховного Суду від 19 червня 2023 року, якою його касаційну скаргу було повернуто, позивач не гаючи часу одразу звернувся до суду касаційної інстанції з повторною касаційною скаргою. Проте, ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2023 року його касаційна скарга знову була повернута скаржнику. Позивач вказує, що в липні 2023 року звернувся до адвоката за правовою допомогою та просив дізнатися наслідки розгляду поданої касаційної скарги. Самостійно дізнатися вказану інформацію не міг оскільки був вимушений виїхати в іншу місцевість через збройну агресію Російської Федерації та втрату доступу до системи «Електронний кабінет», у зв`язку з пошкодженням файлового ключа. Вказує, що адвокатом було подано клопотання про отримання копії ухвали Верховного Суду від 03 липня 2023 року, яка була вручена представнику позивача 24 липня 2023 року у приміщенні суду. В серпня позивач повторно звернувся до касаційного суду, яку ухвалою від Верховного Суду від 26 серпня 2023 року знову було повернуто скаржнику.

Також позивач вказує, що є особою з інвалідністю та в період з травня по серпень 2023 року проходив реабілітаційні заходи, лікування згідно Індивідуальної програми реабілітації інваліда.

Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень 03 травня 2023 року Третім апеляційним адміністративним судом розглянуто справу та ухвалено постанову. Повний текст судового рішення складено того ж дня, тому останній день строку на касаційне оскарження припадав на 02 червня 2023 року, а скаргу подано втретє 26 серпня 2023 року.

Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Суд звертає увагу скаржника, що чинне законодавство України не передбачає зупинення процесуального строку у разі звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою та повернення такої касаційної скарги.

При цьому, Суд наголошує, що належним підтвердженням наміру реалізувати своє право на касаційне оскарження, є направлення повторної касаційну скаргу скаржником у найкоротший строк.

Так, ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2023 року первісна касаційна скарга повернута скаржнику. Суд прийшов до висновку, що посилаючись на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України у скарзі лише викладено обставини справи, зроблено вказівку на постанови Верховного Суду без обґрунтування подібності правовідносин, без зазначення норми права, яку неправильно застосовано судами першої та апеляційної інстанцій, висновок щодо якої викладено Верховним Судом, та без зазначення того, який саме висновок щодо застосування норм права викладено Верховним Судом у постанові та застосований судами, на його думку, неправильно, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

22 червня 2023 року скаржником було подано другу касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення, яку ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2023 року також було повернуто скаржнику. Верховний Суд встанови, що скаржник посилався як на підставу касаційного перегляду на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України. При цьому Суд виснував, що зазначені скаржником норма права щодо застосування якої у спірних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, є загальною, а касаційна скарга не містить обґрунтованих мотивів її неправильного застосування судами попередніх інстанцій, а також не містить вмотивованих доводів щодо того, який вплив висновку Верховного Суду щодо цієї норми у цій справі буде мати для вирішення спору по суті.

Як встановлено судом з відомостей автоматизованої системи документообігу суду, копію ухвали Верховного Суду від 03 липня 2023 року було надіслано до електронного кабінету позивача Миколаївні в підсистемі «Електронний суд» того ж дня. Документ доставлено до електронного кабінету 04 липня 2023 року.

Втретє з касаційною скаргою позивач звернувся лише 31 липня 2023 року тобто, через 28 днів з дня постановлення ухвали Верховного Суду про повернення касаційної скарги та доставлення її копії в «Електронний кабінет».

Скаржник вказує, що не міг самостійно дізнатися наслідки розгляду поданої касаційної скарги через втрату доступу до системи «Електронний кабінет», у зв`язку з пошкодженням файлового ключа. Проте, позивач жодним чином не обґрунтовує неможливість отримання нового файлового ключа, а також неможливість дізнатися вказану інформацію з інших доступних джерел, як от з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Касаційну скаргу від 31 липня 2023 року також було повернуто скаржнику ухвалою від 17 серпня 2023 року. Суд встановив, що скаржник вказує підставою для касаційного оскарження судових рішень - пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували статтю 119 КЗпП України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 січня 2022 року у справі № 570/5134/18. Проте, як виснував Суд, наведена скаржником постанова ухвалена за інших фактичних обставин справи, установлених судами, а також врегульовуються іншими нормами матеріального права, а тому посилання заявника касаційної скарги на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у справах № 570/5134/18 є безпідставними.

Водночас в обґрунтування пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник не зазначив норму права, яка врегульовує спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій.

Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Таким чином наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що, вирішуючи питання поновлення строку касаційного оскарження, суд оцінює дотримання строків звернення до суду не тільки на час подачі первісної касаційної скарги, а й з врахуванням усього проміжку часу до постановлення відповідної ухвали про поновлення або відмову у поновленні таких строків.

При цьому, суд касаційної враховує тривалість строку пропущеного строку з ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, обставини пропуску строку звернення до суду, які залежали виключно від волевиявлення скаржника, а непереборних обставин скаржником не наведено, а Судом не встановлено.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Значний проміжок часу з моменту отримання ухвали Суду про повернення касаційної скарги та повторним поданням касаційної скарги вказує на відсутність процесуальної зацікавленості скаржника у касаційному перегляді судових рішень у даній справі.

Суд також зауважує, що з наданої скаржником копії Індивідуальної програми реабілітації інваліда №208 Дніпропетровського обласного центру медико-соціальної експертизи від 01 грудня 2022 року неможливо встановити дійсність твердження позивача про проходження ним реабілітації в період саме з травня по серпень 2023 року оскільки, в цій програмі така інформація відсутня.

Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновків, що наведене в клопотанні скаржника не може бути підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Пунктом 1 частини четвертої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ :

1. Відмовити в задоволені клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2023 року у справі №280/3288/22.

3. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддіА.В. Жук Ж.М. Мельник-Томенко Н.М. Мартинюк