Справа № 140/7340/22
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року ЛуцькСправа № 140/7340/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

8 листопада 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ ДПС у Волинській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Волинській області від 05 жовтня 2022 року №380-о Про звільнення ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичної роботи та досудового врегулювання спорів управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Волинській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що оспорюваний наказ та звільнення є протиправними з тих підстав, що тимчасова посада на період відпустки по догляду за дитиною не є вакантною у розумінні Кодексу Законів про працю України, тому така посада не може пропонуватися на виконання положення частини третьої статті 49-2 КЗпП України. Обов`язок відносно пропонування працівникові іншої роботи на тому самому підприємстві, в установі, організації передбачений абзацом 2 частини третьої статті 87 Закону України Про державну службу: одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Зауважував, що жодної іншої посади, крім вказаної вище, запропоновано не було.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Волинській області від 05 жовтня 2022 року №380-о Про звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичної роботи та досудового врегулювання спорів управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Волинській області з 11 жовтня 2022 року; стягнуто з Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 76 444,56 грн. (сімдесят шість тисяч чотириста сорок чотири гривні п`ятдесят шість копійок); рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 21 234,60 грн. допущено до негайного виконання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 липня 2023 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2023 року скасовано, адміністративну справу направлено на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року справу було прийнято до провадження.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив та у задоволенні позову просив відмовити. Відзив обґрунтовує тим, що на виконання статті 87 Закону №889-VIII позивача було попереджено про наступне звільнення 17 серпня 2022 року та запропоновано іншу посаду державної служби, а саме - заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління по роботі з податковим боргом на умовах строкового трудового договору, на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігається посада державної служби ОСОБА_2 на період її відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, до дня фактичного виходу на роботу. Посада заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління по роботі з податковим боргом - є рівнозначною. Стаття 87 Закону №889-VIIІ не вказує, що призначення на посаду повинно відбуватися обов`язково безстроково, а тому строкове призначення на посаду не порушує вказану норму. Отже, Закон №889-VIIІ не встановлює обмеження щодо посад, які мають бути запропоновані особі, що звільняється, а тому враховуючи запропоновану посаду в попередженні про наступне звільнення, слід дійти висновку, що позиція позивача щодо того, що йому не було запропоновано жодної посади, є необґрунтованою та такою, що суперечить фактичним обставинам справи.

У відповіді на відзив позивач просить позов задовольнити з огляду на те, що у новостворених відділах управлінні правового забезпечення, управлінні по роботі з податковим боргом (відділ супроводження судових спорів щодо банкрутства та стягнення заборгованості), функції яким перейшли з відділу, який він очолював, йому робота не пропонувалася.

У запереченні (на відповідь на відзив) відповідач просить в задоволенні позову відмовити, враховуючи запропоновану посаду в попередженні про наступне звільнення.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 серпня 2022 року ОСОБА_1 вручено попередження про наступне звільнення.

У попередженні зазначено, що відповідно до наказу Державної податкової служби України від 04 лютого 2022 року №91 Про введення в дію структур територіальних органів ДПС та затверджених методичних рекомендацій щодо побудови організаційних структур територіальних органів ДПС (зі змінами) та наказу Головного управління ДПС у Волинській області від 14 липня 2022 року №248 Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Волинській області, керуючись статтею 87 Закону України Про державну службу та частиною шостою статті 49-2 Кодексу законів про працю України (зі змінами), попереджається про скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу Головного управління ДПС у Волинській області без скорочення чисельності або штату державних службовців та наступне звільнення ОСОБА_1 з посади, яку він обіймає.

Одночасно запропоновано іншу посаду державної служби, а саме: заступника начальника управління - начальник відділу моніторингу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління по роботі з податковим боргом на умовах строкового трудового договору, на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігається посада державної служби, ОСОБА_2 на період її відпустки для догляду за дитиною до досягнення неї трирічного віку, до дня фактичного виходу її на роботу.

Наказом ГУ ДПС у Волинській області від 05 жовтня 2022 року №380-о Про звільнення ОСОБА_1 припинено державну службу та звільнено з 10 жовтня 2022 року начальника відділу інформаційно-аналітичної роботи та досудового врегулювання спорів управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Волинській області, з займаної посади, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Волинській області без скорочення чисельності або штату державних службовців, згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Частиною 2 статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, визначено Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон України «Про державну службу», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 5 «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 22 Закону України «Про державну службу» у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Приписами пункту 4 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до статті 87 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

За змістом частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Відповідно до частини п`ятої статті 87 Закону України «Про державну службу» наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України установлено гарантії забезпечення права громадян на працю, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з частиною четвертою статті 36 Кодексу законів про працю України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Пунктом першим частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частина перша статті 42 Кодексу законів про працю України унормовує, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно з положеннями статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З аналізу частини першої статті 40, частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України випливає, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Предметом судового контролю у справі є правомірність/протиправність припинення державної служби та звільнення позивача з посади начальника відділу інформаційно-аналітичної роботи та досудового врегулювання спорів управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Волинській області відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Аналіз частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» свідчить, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладено обов`язок щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, зокрема з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється лише коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади або у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Так, матеріалами справи підтверджується, що реорганізація ГУ ДПС у Волинській області відбулася без скорочення чисельності або штату державних службовців, тобто кількість посад не змінилася.

При цьому відбулось скорочення посади державної служби, на якій перебував позивач.

У новій організаційній структурі функції, які виконував відділ інформаційно-аналітичної роботи та досудового врегулювання спорів управління супроводження судових спорів передані до управління по роботі з податковим боргом (відділ супроводження судових спорів щодо банкрутства та стягнення заборгованості) та управління правового забезпечення.

17 серпня 2022 року в.о. начальника Головного управління ДПС у Волинській області позивача попереджено про припинення державної служби на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

У попередженні про наступне вивільнення ОСОБА_1 запропоновано лише одну тимчасову посаду державної служби, а саме заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та інформаційно-аналітичного забезпечення управління по роботі з податковим боргом на період відпустки по догляду за дитиною.

Від запропонованої посади позивач відмовився.

В подальшому, наказом Головного управління ДПС у Волинській області від 05 жовтня 2022 року №380-о позивача звільнено з 10 жовтня 2022 року з посади начальника відділу інформаційно-аналітичної роботи та досудового врегулювання спорів управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Волинській області.

Суд зазначає, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За правилами частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України власник вважається таким, що належно виконав свій обов`язок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника або уповноважений ним орган із дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які були на день звільнення.

У постановах від 05 квітня 2023 року у справі № 640/12871/21 та від 12 квітня 2023 року у справі № 340/1791/22 Верховний Суд резюмував, що у випадку звільнення державного службовця в разі реорганізації державного органу, що є підставою для звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення посади, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести.

Згідно переліку вакансій станом на 17.08.2022 в Головному управлінні ДПС у Волинській області в відділі правового забезпечення було у наявності 8 вакансій, в управлінні по роботі з податковим боргом 4 вакансії.

Жодна із зазначених вакансій, що були передбачені новим штатним розписом Головного управління ДПС у Волинській області, зокрема наявних посад в Управлінні правового забезпечення Головного управління ДПС у Волинській області: заступника начальника Управління правового забезпечення - начальника відділу супроводження діяльності та спорів із загальних питань; посада заступника начальника Управління правового забезпечення - начальника відділу судових спорів та інформаційно-аналітичної роботи, заступників начальника відділів, головних державних інспекторів, на які ОСОБА_1 можна було перевести відповідно до його кваліфікації, йому не пропонувалися.

При цьому відповідач не надав суду доказів, що зазначені вакансії були заповненні з дня попередження про звільнення ОСОБА_1 , так і на момент звільнення позивача.

Отже при наявності у відповідача вакансій позивачу не було запропоновано іншої рівноцінної посади державної служби та (або) іншої роботи, нижчої посади (посади державної служби).

Частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі в зв`язку із повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його саме на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням трудового законодавства, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного наказу з необхідністю його скасування та поновлення позивача на посаді.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 5 березня 2020 року у справі 809/378/17.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується відповідно до вимог пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, відповідно до якого нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

З довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 від 12.10.2023 №209/П/03-20-10-02-11 слідує, що позивачу за останні два місяці, що передували звільненню, тобто за липень та серпень 2022 року, нараховано заробітну плату на загальну суму 41884,87 грн. за фактично відпрацьовані 42 робочих дні. Виходячи з цього, середньоденний заробіток позивача становив 41884,87 грн. /42 робочих дні = 997,26 грн.

Кількість робочих днів за період вимушеного прогулу, починаючи з 11 жовтня 2022 року (наступний день після звільнення) і по день прийняття даного рішення 31 жовтня 2023 року становить 275 днів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме: з 11 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2023 року становить: 997,26 грн. х 275 = 274246,50 грн.

Разом з тим, відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 КАС України рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 21939,72 грн. слід звернути до негайного виконання.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Волинській області від 05 жовтня 2022 року №380-о Про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичної роботи та досудового врегулювання спорів управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Волинській області з 11 жовтня 2022 року.

Стягнути з Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 274246,50 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 21939,72 грн. підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ).

Суддя В.Д. Ковальчук