Справа № 140/23148/23
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року ЛуцькСправа № 140/23148/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення №36 від 24.02.2023 про відмову у призначенні пенсії по віку ОСОБА_1 в частині не зарахування до її страхового стажу періодів роботи: з 15.07.1984 по 23.05.1988 у Жданівській центральній басейновій лікарні на водному транспорті, з 31.05.1988 по 25.07.1990 у військовій частині № НОМЕР_1 , з 02.08.1993 по 31.12.1998 у Прикордонній держінспекції по карантину рослин по Донецькій області; зобов`язання зарахувати з 02.01.2023 до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, що відображені в трудовій книжці НОМЕР_2 , яка видана 16.02.1982, а саме: з 15.07.1984 по 23.05.1988 у Жданівській центральній басейновій лікарні на водному транспорті, з 31.05.1988 по 25.07.1990 у військовій частині № НОМЕР_1 , з 02.08.1993 по 31.12.1998 у Прикордонній держінспекції по карантину рослин по Донецькій області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщена особа 17.02.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком. З урахуванням принципу екстериторіальності вказана заява була розглянута ГУ ПФУ у Вінницькій області, яке рішенням №36 від 24.02.2023 відмовило у позивачу у призначенні пенсії за віком, оскільки на титульному аркуші трудової книжки НОМЕР_2 , яка видана 16.02.1982, прізвище ім`я по батькові заявника записано різними чорнилами, а також дата видачі трудової книжки не відповідає даті прийняття на роботу, тому відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 15.07.1984 по 23.05.1988 у Жданівській центральній басейновій лікарні на водному транспорті, з 31.05.1988 по 25.07.1990 у військовій частині № НОМЕР_1 , з 02.08.1993 по 31.12.1998 у Прикордонній держінспекції по карантину рослин по Донецькій області. Для зарахування даних періодів, необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких працювала особа на підставі первинних документів.

Позивачка не погоджується з рішенням відповідача в частині відмови в зарахуванні до її страхового стажу означених періодів роботи та вважає його протиправними в цій частині та таким, що порушує її законні права та інтереси. З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного від 04.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У встановлений судом строк відзив на позовну заяву відповідач не подав.

У зв`язку з наведеним, суд, керуючись вимогами частини шостої статті 162 КАС України, дійшов висновку про можливість розгляду даного спору за наявними у справі матеріалами.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 09.03.2023 №764-.

17.02.2023 позивач ОСОБА_1 звернулась із заявою про призначення пенсії за віком до ГУ ПФУ у Волинській області.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ пенсійного органу, що призначає пенсію ГУ ПФУ у Вінницькій області.

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області №36 від 24.02.2023 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю страхового стажу.

Зокрема, до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи ОСОБА_1 з 15.07.1984 по 23.05.1988 у Жданівській центральній басейновій лікарні на водному транспорті, з 31.05.1988 по 25.07.1990 у військовій частині № НОМЕР_1 , з 02.08.1993 по 31.12.1998 у Прикордонній держінспекції по карантину рослин по Донецькій області, оскільки на титульному аркуші трудової книжки НОМЕР_2 , яка видана 16.02.1982, прізвище ім`я по батькові заявника записано різними чорнилами, а також дата видачі трудової книжки не відповідає даті прийняття на роботу

Відтак страховий стаж позивача становить 29 років 08 місяців 29 днів, що є недостатнім в розумінні статті 26 Закону України 1058-1V для призначення пенсії за віком.

Разом з тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №36 «Про перерахунок пенсії» до страхового стажу позивачки було зараховано період перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною з 15.07.1981 по 14.07.1984 та період роботи з 01.01.2023 по 31.01.2023 та було призначено з 02.01.2023 пенсію за віком з урахуванням страхового стажу 32 роки 9 місяців та 29 днів.

Незгода позивача із не зарахуванням періоду її роботи з 15.07.1984 по 23.05.1988 у Жданівській центральній басейновій лікарні на водному транспорті, з 31.05.1988 по 25.07.1990 у військовій частині № НОМЕР_1 , з 02.08.1993 по 31.12.1998 у Прикордонній держінспекції по карантину рослин по Донецькій області стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі - Закон №1058-ІV), який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;.

Водночас, за приписами статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердив «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637).

Згідно із пунктами 1, 2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 23 Порядку №637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 була затверджена «Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», (далі Інструкція №162).

Вказана Інструкція перестала застосовуватися відповідно до наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Згідно із пунктами 2.3, 2.5, 2.9 Інструкції №162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведенні на іншу постійну роботу чи звільнення здійснюються адміністрацією підприємства після прийняття наказу, але не пізніше тижневого строку, а при звільненні-в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу.

У випадку виявлення неправильного запису або неточних відомостей про роботу, переведенню на іншу постійну роботу, виправлення проводиться адміністрацією того підприємства де була здійснений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику необхідну допомогу.

В розділі «Відомості про роботу», трудової книжки закреслення раніше здійснених неточних або неправильних записів не допускається.

При необхідності зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 необхідно вказати, що запис за № недійсна.

Згідно із пунктом 10 Інструкції №162, відповідальність за організацію ведення трудових книжок покладається на керівника підприємства.

Безпосередньо відповідає за своєчасне заповнення, зберігання, облік і видачу працівникам трудових книжок, начальник відділу кадрів, або особа яка призначається наказом керівника підприємства.

Відповідно до пункту 21 Інструкції №162, при звільнені працівника всі записи про роботу завіряються підписом керівника та печаткою підприємства, або печаткою відділу кадрів.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу рядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників видно, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018, справа №275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Аналіз змісту наведених правових норм дає суду підстави зробити висновок про те, що право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV, отже належними підставами для відмови в призначенні пенсії за віком є відсутність встановленого законодавством страхового стажу та недосягнення особою встановленого законодавством віку.

Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою пенсійного органу у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 15.07.1984 по 23.05.1988 у Жданівській центральній басейновій лікарні на водному транспорті, з 31.05.1988 по 25.07.1990 у військовій частині № НОМЕР_1 , з 02.08.1993 по 31.12.1998 у Прикордонній держінспекції по карантину рослин по Донецькій області, оскільки відсутні підтверджуючі документи щодо вказаного періоду роботи.

Проте, суд не погоджується з такою позицією відповідача, з огляду на наступне.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 слідує, що ОСОБА_1 в період з 15.07.1984 по 23.05.1988 працювала у Жданівській центральній басейновій лікарні на водному транспорті (записи №№-2-5), з 31.05.1988 по 25.07.1990 - у військовій частині № НОМЕР_1 (записи №№6-8), з 02.08.1993 по 31.12.1998 - у Прикордонній держінспекції по карантину рослин по Донецькій області (записи №№9-11).

На думку суду, вказані записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу.

При цьому суд зазначає, що згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту п.2.4 зазначеної вище Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.27 Інструкції №58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Суд зазначає, що в силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що трудовою книжкою позивача підтверджується факт роботи ОСОБА_1 з 15.07.1984 по 23.05.1988 у Жданівській центральній басейновій лікарні на водному транспорті, з 31.05.1988 по 25.07.1990 у військовій частині № НОМЕР_1 , з 02.08.1993 по 31.12.1998 у Прикордонній держінспекції по карантину рослин по Донецькій області.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи відповідачем суду не надано.

Таким чином, оскільки трудова книжка позивача містить необхідні записи про роботу у спірний період, тому, на переконання суду, є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Відтак, суд приходить до висновку, що ГУ ПФУ у Вінницькій області протиправно не зарахувало спірні періоди роботи до страхового стажу позивача, відтак рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №36 від 24.02.2023 слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014).

Таким чином, відповідач має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав, оскільки відповідальність за недотримання трудового законодавства покладена на роботодавця,

Суд враховує, що відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 24 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія позивачу призначена ГУ ПФУ в Донецькій області 02.01.2023 по досягненню 60-річного віку.

Як передбачено частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частин 2, 3 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Згідно із пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відтак, з метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивача, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги належить задовольнити у спосіб прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №36 від 24.02.2023 про відмову у призначенні пенсії по віку ОСОБА_1 в частині не зарахування до її страхового стажу періодів роботи: з 15.07.1984 по 23.05.1988 у Жданівській центральній басейновій лікарні на водному транспорті, з 31.05.1988 по 25.07.1990 у військовій частині № НОМЕР_1 , з 02.08.1993 по 31.12.1998 у Прикордонній держінспекції по карантину рослин по Донецькій області та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 02.01.2023, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди її роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , яка видана 16.02.1982, а саме: з 15.07.1984 по 23.05.1988 у Жданівській центральній басейновій лікарні на водному транспорті, з 31.05.1988 по 25.07.1990 у військовій частині № НОМЕР_1 , з 02.08.1993 по 31.12.1998 у Прикордонній держінспекції по карантину рослин по Донецькій області.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач за подання даного позову сплатив судовий збір в сумі 1073,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №9316-2595-8117-1043 від 29.08.2023. Однак, суд звертає увагу, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду даного позову позивачу необхідно було сплатити судовий збір як за позовну заяву немайнового характеру, подану в електронній формі із застосуванням коефіцієнту 0,8, в сумі 858,88 грн.

Проте, позивачем сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 858,88 грн та роз`яснити, що питання про повернення судового збору, сплаченого в більшому розмір, ніж встановлено законом, а саме в сумі 214,72 грн може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 241-243, 245, 246, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Хмельницьке шосе, 7, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №36 від 24.02.2023 про відмову у призначенні пенсії по віку ОСОБА_1 в частині не зарахування до її страхового стажу періодів роботи з 15.07.1984 по 23.05.1988 у Жданівській центральній басейновій лікарні на водному транспорті, з 31.05.1988 по 25.07.1990 у військовій частині № НОМЕР_1 , з 02.08.1993 по 31.12.1998 у Прикордонній держінспекції по карантину рослин по Донецькій області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 з 02.01.2023 перерахунок пенсії по віку, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , яка видана 16.02.1982, а саме: з 15.07.1984 по 23.05.1988 - у Жданівській центральній басейновій лікарні на водному транспорті, з 31.05.1988 по 25.07.1990 - у військовій частині № НОМЕР_1 , з 02.08.1993 по 31.12.1998 - у Прикордонній держінспекції по карантину рослин по Донецькій області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський