Справа № 160/10346/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року Справа № 160/10346/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "ХАРКІВ-ПОЛІМЕР" до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/100011/2 від 14.11.2022р., -

УСТАНОВИВ:

15.05.2023р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВ-ПОЛІМЕР" звернулося з адміністративним позовом до Львівської митниці та просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів відповідача №UA209000/2022/100011/2 від 14.11.2022р.;

- стягнути з державного бюджету України на користь позивача всі документально підтверджені судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним до митного оформлення товару («1.Полімери етилену в первинних формах: - Поліетилен марки HDPE grade BL6200, високої густини (0,960 г/см3), в гранулах розміром 2-3 мм, колір прозорий (без додавання барвників та пігментів), показник текучості розплаву (ПТР) 0,38 грам/10хв при навантаженні 2,16кгс. Кількість - 22000 кг. Див. "електронний інвойс"») було подано ЕМД №22UA23U2 від 13.11.2022р., за ціною договору, до якої додані документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог ст.53 Митного кодексу України. За результатами здійснення контролю митної вартості товарів митницею не було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів та прийнято оспорюване рішення №UA209000/2022/100011/2 від 14.11.2022р. про коригування митної вартості товарів, яким скориговано заявлену позивачем митну вартість товарів. Позивач вважає наведене оспорюване рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, так як: 1) на виконання умов Контракту продавцем було виставлено проформу інвойс №140/11 від 04.11.22 року з уточненнями, яка надавалася до митного оформлення та містить посилання на Специфікацію №11 на 66 тон товару, на загальну вартість 81 180 доларів США, що була сплачена позивачем 07.11.2022 року згідно свіфта, в призначенні платежу якого зазначено Контракт та Специфікацію №11 від 04.11.2022 року. На поставку конкретної партії товару, в рамках Контракту продавцем було виставлено інвойс №140/11-2 від 08.11.2022 року на суму 27060,00 доларів США, який було надано при митному оформленні товарів. Інвойс №140/11-2 від 08.11.2022 року має посилання на Контракт та Специфікацію №11 від 04.11.2022 року. В ЦМР №LV-3774548 міститься посилання на інвойс №140/11-2 від 08.11.22 року та пакувальний лист до нього, а також зазначено номер автомобілю, що здійснював перевезення, який повністю співпадає з номером автомобілю, що зазначений у рахунку-фактурі №12/11 від 09.11.2022 року з виправленнями та Заявці. Зазначені документи у сукупності дають в повній мірі можливість ідентифікувати який товар було поставлено та сплачено згідно свіфта від 07.11.2022 року; 2) перелік складових митної вартості товарів згідно ч.10 ст.58 МК України не містить в собі визначення банківської комісії, як складової митної вартості товару, при цьому, відповідно до ч. 11 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. Також, стаття 58 Митного кодексу України не передбачає штрафні санкції, як складову митної вартості, які підлягають сплаті покупцем у разі невиконання ним умов Контракту; 3) повідомленням про готовність товару до погрузки є інвойс №140/11-2 який датовано 08.11.2022 року, а фактично товар було завантажено 09.11.2022 року, що зазначено в ЦМР №LV-3774548, таким чином строки завантаження зазначені в Специфікації №11 від 04.11.2022 року покупцем не були порушені; 4) на підтвердження транспортних витрат митниці було надано: Договір перевезення №3 від 02.07.2018 року; Заявку №12/11 від 07.11.2022 року, Рахунок №12/11 від 09.11.2022 року, Рахунок №12/11 від 09.11.2022 року з уточненнями, Довідку N° 12/11 про транспортні витрати, ЦМР №LV-3774548, які у сукупності не містять розбіжностей, мають посилання один на одного та надають у повній мірі можливість здійснити розрахунок транспортних витрат; 5) надані позивачем митниці документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню та на їх підставі можливо ідентифікувати задекларовані товари, тому зазначені відповідачем розбіжності є необґрунтованими та безпідставними. У відповіді на відзив позивач посилається на ті ж самі обставини, що і у позові (а.с.1-11,129-135).

Ухвалою суду від 07.06.2023р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України та виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується змістом відповідної ухвали суду (а.с.86).

23.06.2023р через систему «Електронний суд», на виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив у задоволенні позову позивача відмовити посилаючись на те, що під час здійснення митного контролю за МД від 13.11.2022 №22UA23U2 митницею були розглянуті подані до неї документи та виявлено наступне: 1) наданий до митного контролю платіжний документ від 08.11.2022 №б/н у гр. 70 (авансовий платіж) містить посилання на контракт №21/09 від 10.09.2021 та посилання на специфікацію №11 від 04.11.2022 до контракту, разом з тим до митного оформлення декларантом надано проформу інвойс № 140/11 від 04.11.2022, у якій посилання йде на специфікацію до контракту №11 від 03.11.2022, яка до митного оформлення декларантом не надавалася; 2) згідно наданої до митного контролю специфікації від 04.11.2022 №11 оплата товару має бути здійснена протягом 5-х робочих днів з моменту та на підставі виставлення відповідного рахунку, при цьому, наданий до митного контролю банківський платіжний документ, що стосується товару №140/11-2 від 08.11.2022 не містить посилання на рахунок фактуру відповідно до якого здійснювалась така оплата, тому ідентифікувати цей документ з даною поставкою товару неможливо. Крім того, згідно п.4.4. вищезазначеного контракту №21/09 від 10.09.2022 всі банківські комісії сплачує Покупець. Також, у вищезазначеному платіжному документі в гр.71А зазначені умови OUR, що означає, що обов`язок щодо сплати комісійних платежів покладається на Покупця. Проте серед наданих до митного контролю документів відсутні дані щодо вартості таких комісійних надбавок. Це свідчить про не включення до митної вартості всіх складових; 3) товар постачається на комерційних умовах ОСОБА_1 (Литва) на виконання вимог контракту № 21/09 від 10.09.2021. Рахунок-фактура № 12/11 від 09.11.2022 на здійснення транспортних послуг надано на весь маршрут слідування (Рига-Львів). Декларантом надано транспортно-експедиційний договір від 02.07.2018 №3 укладений між ПП "ХАРКІВ-ПОЛІМЕР" та ТОВ «Інтер-Лайн Сервіс», проте, згідно наданої до митного контролю міжнародної накладної CMR від 09.11.2022 № LV-3774548 перевізником є PE PAVLO CHMUNEVYCH., проте договір з таким постачальником послуг серед наданих договорів відсутній. Згідно довідки про транспортні витрати наданої ТОВ «Інтер-Лайн Сервіс» визначено що загальні транспортні витрати від м. Рига Латвійська республіка до м. Львів (1026 км.) складають 90000 грн., транспортні витрати від м. Рига до п/п Рава-Руська (965 км.) складають 47500 гр. а від п/п Рава-Руська до Львова (60 км.) складають 42500 грн., що викликає сумніви щодо достовірності розподілу витрат, крім того, декларантом не підтверджено документально розрахунок вартості переміщення товарів із м.Рига (LT) до митного кордону України. Митницею було розпочато консультацію між митним органом та декларантом, проте, у додатково наданих декларантом документах не усунуто та не роз`яснено виявлені розбіжності. Для визначення митної вартості товарів неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме: методу 2а (ст. 59 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні товари, не застосовано метод 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу і декларанта інформації про подібні товари; не застосовано методи 2в і 2г з причини відсутності в митного органу необхідних даних для розрахунку. Використано метод 2 ґ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року № 4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувало Рішення про коригування митної вартості Дніпровської митниці №UA110130/2022/000184/1 від 07.11.2022 (1,3917 дол. США за кг). Окрім того, відповідач вказує на те, що наданий до митного контролю банківський платіжний документ, що стосується товару №140/11-2 від 08.11.2022 не містить посилання на рахунок фактуру відповідно до якого здійснювалась така оплата, тому ідентифікувати цей документ з даною поставкою товару неможливо, а саме лише співпадіння суми зазначеної у платіжному дорученні із сумою зазначеною у інвойсі не є підставою достатньою для твердження «поза сумнівом», що переказ коштів стосується оцінюваного товару, отже, враховуючи вищезазначене, дане платіжне доручення неможливо ідентифікувати з даною поставкою товару, тому здійснення 100% передоплати за товар, як це передбачено п. 1.1 специфікації № 11, проформою інвойсом № 140/11 від 04.11.2022 та інвойсом № 140/11-2 від 08.11.2022 не підтверджено документально та не піддається перевірці; оскільки разом із митною декларацією від 13.11.2022 № 22UA23U2 не подавалась заявка, яка є невід`ємною частиною договору, можна вважати, що договір на перевезення наданий не в повному обсязі; у зв`язку з відсутністю інформації щодо місця завантаження та розвантаження товару (мала б міститись в заявці відповідно до договору перевезення), у митного органу виникли сумніви щодо включення декларантом всіх складових митної вартості відповідно до ч.10 ст. 58 МК України. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то відповідач зазначає, що дана справа є справою незначної складності, обсяг матеріалів опрацьованих адвокатом, а саме документів, що подавалися декларантом позивача до митного оформлення є незначним. Разом з тим, у позовній заяві, адвокатом наведено норми права, що застосовуються до даних правовідносин, а висновки щодо застосування зазначених норм взяті із висновків судів у справах з аналогічним предметом спору, що в свою чергу вказує на відсутність необхідності значного часу для підготовки позовної заяви, а тому, у разі, якщо за результатами розгляду даної справи, суд дійде висновку про обґрунтованість позову та таким, що підлягає задоволенню, відповідач просить зменшити заявлену до відшкодування суму витрат на правничу допомогу (а.с.93-102).

Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою суду від 03.10.2023р. було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.155).

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.08.2023р. було продовжено строк розгляду даної справи до 29.09.2023р. (а.с.147).

Також і ухвалою суду від 02.10.2023р. було продовжено строк розгляду даної справи до 31.10.2023р. (а.с.152).

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається судом 31.10.2023р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при розгляді справи за відсутності учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Приватне підприємство "ХАРКІВ-ПОЛІМЕР" зареєстроване як юридична особа за адресою: 51909, Дніпропетровська обл., місто Кам`янське, пр. Перемоги, будинок 57, офіс 1-2, що підтверджується копією Виписки з ЄДРПОУ, наявною у справі (а.с.54).

10.09.2021р. між ПП «Харків-Полімер» (як покупцем) та ТОВ «Ніка» (республіка Грузія) (як продпвцем) було укладено контракт №21/09, за п.1.1 якого продавець зобов`язується в порядку та строки, встановлені в даному контракті, передати у власність покупцю поліетилен, поліпропілен, ПВХ, у відповідній кількості, відповідної якості та по ціні вказаній у додатках до даного контракту, які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених в даному контракті (а.с.19-20).

Згідно з п. 1.2. Контракту умови поставки та оплати товару зазначаються в додатках.

Пунктом 1.4 Контракту визначено, що ціни на товар визначаються відповідно до умов поставки, які вказані в додатках до Контракту, згідно «Інкотермс 2010» враховуючи вартість тари, пакування та маркування (а.с.19-20).

До вказаного договору сторонами було погоджено Специфікацію поставки №11 від 04.11.2022, згідно з якою було узгоджено поставку поліетилену високої густини в гранулах марки BL 6200 вагою 66 тон на загальну суму 81180,00 дол. США, умови поставки: FCA Рига, Латвія; оплата товару: 100% протягом 5 робочих днів від дати виставлення рахунку; строк відвантаження: листопад 2022 року (а.с.22,115).

Окрім того, 02.07.2018р. між ПП «Харків-Полімер» як замовником та ТОВ «Інтер Лайн Сервіс» як експедитором було укладено договір №3 транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом, згідно п.1.1 якого експедитор зобов`язується від свого імені, в інтересах і за рахунок замовника здійснювати організацію доставки вантажів в міжнародних сполученнях і/або по Україні, залучаючи до здійснення перевезень третю сторону на підставі договору, укладеного між експедитором та третьою стороною - перевізником (а.с.33-35,111-113).

На підставі вищенаведеного контракту №21/09 від 10.09.2021 року та специфікації №11 від 04.11.2022р., 13.11.2022р. на адресу позивача від вказаного вище постачальника надійшов товар, а саме: «1.Полімери етилену в первинних формах: - Поліетилен марки HDPE grade BL6200, високої густини (0,960 г/см3), в гранулах розміром 2-3 мм, колір прозорий (без додавання барвників та пігментів), показник текучості розплаву (ПТР) 0,38 грам/10хв при навантаженні 2,16кгс. Кількість - 22000 кг.», що підтверджується змістом копії відповідної митної декларації (а.с.118).

Позивач зазначає, що на підтвердження заявленої митної вартості товару разом із митною декларацією ним були надані всі документи, що підтверджують митну вартість ввезеного товару, які не містять розбіжностей у числових значеннях складової митної вартості товару, містять повні відомості про ціну товару, що підтверджується змістом графи 44 ЕМД №22UA23U2 від 13.11.2022р. (а.с.118).

З метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, з урахуванням п.3 ст. 53 МКУ, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта було зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (а.с.105).

14.11.2022р. листом №14/11/2022_1 декларант повідомив митницю про те, що не буде надавати додаткові документи і просив завершити митне оформлення МД №22UA23U2 від 13.11.2022р. (а.с.106).

За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації та додатково наданих на повідомлення митного органу, Митницею було встановлено наступне: 1) наданий до митного контролю платіжний документ від 08.11.2022 №б/н у гр. 70 (авансовий платіж) містить посилання на контракт №21/09 від 10.09.2021 та посилання на специфікацію №11 від 04.11.2022 до контракту, разом з тим до митного оформлення декларантом надано проформу інвойс № 140/11 від 04.11.2022, у якій посилання йде на специфікацію до контракту №11 від 03.11.2022, яка до митного оформлення декларантом не надавалася; 2) згідно наданої до митного контролю специфікації від 04.11.2022 №11 оплата товару має бути здійснена протягом 5-х робочих днів з моменту та на підставі виставлення відповідного рахунку, при цьому, наданий до митного контролю банківський платіжний документ, що стосується товару №140/11-2 від 08.11.2022 не містить посилання на рахунок фактуру відповідно до якого здійснювалась така оплата, тому ідентифікувати цей документ з даною поставкою товару неможливо. Крім того, згідно п.4.4. вищезазначеного контракту №21/09 від 10.09.2022 всі банківські комісії сплачує Покупець. Також, у вищезазначеному платіжному документі в гр.71А зазначені умови OUR, що означає, що обов`язок щодо сплати комісійних платежів покладається на Покупця. Проте серед наданих до митного контролю документів відсутні дані щодо вартості таких комісійних надбавок. Це свідчить про не включення до митної вартості всіх складових; 3) товар постачається на комерційних умовах ОСОБА_1 (Литва) на виконання вимог контракту № 21/09 від 10.09.2021. Рахунок-фактура № 12/11 від 09.11.2022 на здійснення транспортних послуг надано на весь маршрут слідування (Рига-Львів). Декларантом надано транспортно-експедиційний договір від 02.07.2018 №3 укладений між ПП "ХАРКІВ-ПОЛІМЕР" та ТОВ «Інтер-Лайн Сервіс», проте, згідно наданої до митного контролю міжнародної накладної CMR від 09.11.2022 № LV-3774548 перевізником є PE PAVLO CHMUNEVYCH., проте договір з таким постачальником послуг серед наданих договорів відсутній. Згідно довідки про транспортні витрати наданої ТОВ «Інтер-Лайн Сервіс» визначено що загальні транспортні витрати від м. Рига Латвійська республіка до м. Львів (1026 км.) складають 90000 грн., транспортні витрати від м. Рига до п/п Рава-Руська (965 км.) складають 47500 гр. а від п/п Рава-Руська до Львова (60 км.) складають 42500 грн., що викликає сумніви щодо достовірності розподілу витрат, крім того, декларантом не підтверджено документально розрахунок вартості переміщення товарів із м.Рига (LT) до митного кордону України, що підтверджується копією оспорюваного рішення про коригування митної вартості товарів, наявною у справі (а.с.13-14,116).

Враховуючи виявлені недоліки за результатами розгляду поданих декларантом документів, Митницею було прийнято оспорюване рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/100011/2 від 14.11.2022р., за яким митна вартість ввезених товарів була визначена за методм 2 ґ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року № 4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувало Рішення про коригування митної вартості Дніпровської митниці №UA110130/2022/000184/1 від 07.11.2022 (1,3917 дол. США за кг), що підтверджується копією відповідного рішення (а.с.13-14,116).

Позивач не погоджується із вищевказаним оспорюваним рішенням відповідача, просить визнати його протиправним та скасувати посилаючись на те, що ним були надані митному органу всі документи, які підтверджують митну вартість ввезеного товару, визначені ст.53 Митного кодексу України та розбіжності вказані митним органом не впливають на визначення митної вартості товару та не можуть бути підставою для витребування додаткових документів у декларанта за приписами ст.ст.52, 53 МК України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову повністю, виходячи з наступного.

За приписами ч.1 ст.49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У відповідності до вимог ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом УІІ цього Кодексу та цією главою.

Частина 2 ст.53 Митного кодексу України визначає, що документами, які підтверджують митну вартість товарів є: 1)декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено,- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У відповідності до вимог ч.5 ст.53 наведеного Митного Кодексу України встановлено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені у цій статті.

Згідно до ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

У відповідності до вимог ч.3, ч.4 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості ч.1 ст.54 Митного кодексу України.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу ч.3 ст.54 Митного кодексу України.

Згідно до п.2, п.3 ч.4 ст.54 наведеного Кодексу, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, а саме:

- надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

- надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.

При цьому, у відповідності до вимог ч.7 ст.54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

У відповідності до положень ч.1, ч.2 ст.256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Таким чином, тлумачення вищенаведених норм у їх системному зв`язку між собою та з положеннями п.2 ч.4 ст.54, ст. 256 Митного кодексу України дозволяє дійти висновку, що повідомлення про надання додаткових документів, які надсилаються на адресу декларанта, а в подальшому і рішення про коригування митної вартості повинні містити причини (сумніви) неможливості визначення заявленої митної вартості, а надання зазначених у них документів повинно усувати такі причини, при цьому, відмова у митному оформленні повинна бути аргументованою невиконанням вимог, що пов`язані саме з тими причинами, у зв`язку з якими органом доходів і зборів були витребувані додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вищенаведений правовий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 09.04.2019р. у справі №826/10733/15, від 24.04.2019р. у справі №810/2878/16, від 05.03.2021р. у справі №823/1461/17, від 18.03.2021р. у справі №820/3736/16, від 19.03.2021р. у справі №820/5525/16, яка є обов`язковою до застосування судом першої інстанції згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, зі змісту оспорюваного рішення про коригування митної вартості товарів від 14.11.2022р. видно, що воно не містить будь-яких конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви саме у числових значеннях складових митної вартості ввезених товарів, у них не наведено причин неможливості визначення митної вартості імпортованих товарів на підставі поданих декларантом документів, не наведено обґрунтування, які саме відомості у наданих документах містять розбіжності, які не дозволяють підтвердити числові значення складових митної вартості імпортованого товару (а.с.13-14,116).

В той же час, зі змісту проаналізованих судом доданих до митної декларації документів, які були подані для підтвердження визначення декларантом митної вартості ввезеного товару, зокрема, копій Контракту №21/09 від 10.09.2022; Доповнення №1 до Контракту від 18.10.22; специфікації поставки №11 від 04.11.2022; проформ-інвойсів №140/11 від 04.11.2022; інвойсу 140/11-2 від 08.11.2022; пакувального листа №140/11-2 від 08.11.2022; міжнародної транспортної накладної 3774548 від 09.11.2022; Договору №3 транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом від 02.07.2018; Заявки на перевезення 12/11 від 07.11.2022; рахунку на оплату №12/11 від 09.11.2022; рахунку з виправленнями на оплату №12/11 від 09.11.2022 (надання послуг з організації перевезення вантажів з залученням перевізника, за маршрутом Рига (Латвія) - п/п Рава Руська з завантаженням 47500,00 грн.); довідку про транспортні витрати №12/11 від 09.11.2022; Свіфт б/н від 07.11.2022; платіжної інструкції №2123 від 15.11.2022; декларації країни відправлення 22LV0389 від 09.11.2022, сертифікату аналізу, вбачається, що вони не містили жодних розбіжностей у числових значеннях складової митної вартості товарів, що підтверджується їх змістом (а.с.19-24,30-35,37-44,80-85).

Оскільки під час митного оформлення митницею не було висловлено жодних обґрунтованих сумнівів щодо розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості товарів у вищенаведених поданих декларантом документах щодо ціни товару, про що свідчить аналіз змісту повідомлення від митниці та оспорюваного рішення про коригування митної вартості товарів від 14.11.2022р., а тому слід дійти висновку, що наведені документи не містили розбіжностей саме у числових значеннях складових митної вартості товарів.

Отже, у зв`язку з тим, що митний орган не навів жодних обґрунтованих сумнівів щодо неможливості визначення митної вартості товару за поданими декларантом документами, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не мав правових підстав для витребування додаткових документів у декларанта.

За викладених обставин та з урахуванням аналізу змісту наведених документів та норм митного законодавства, можна дійти висновку, що оспорюване рішення про коригування митної вартості ввезеного товару від 14.11.2022р. є протиправним, так як наведене оспорюване рішення суб`єкта владних повноважень не містить обґрунтованих сумнівів того, що надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх (повних) відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; оспорюване рішення не містить причин неможливості визначення заявленої митної вартості за ціною договору, у ньому також не наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, що передбачено положеннями ч.1, ч.2 ст.256 Митного кодексу України.

Так, відповідачем, у оспорюваному рішенні, було повідомлено позивача про те, що у поданих до митного оформлення документах було виявлено відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме: 1) наданий до митного контролю платіжний документ від 08.11.2022 №б/н у гр. 70 (авансовий платіж) містить посилання на контракт №21/09 від 10.09.2021 та посилання на специфікацію №11 від 04.11.2022 до контракту, разом з тим до митного оформлення декларантом надано проформу інвойс № 140/11 від 04.11.2022, у якій посилання йде на специфікацію до контракту №11 від 03.11.2022, яка до митного оформлення декларантом не надавалася; 2) згідно наданої до митного контролю специфікації від 04.11.2022 №11 оплата товару має бути здійснена протягом 5-х робочих днів з моменту та на підставі виставлення відповідного рахунку, при цьому, наданий до митного контролю банківський платіжний документ, що стосується товару №140/11-2 від 08.11.2022 не містить посилання на рахунок фактуру відповідно до якого здійснювалась така оплата, тому ідентифікувати цей документ з даною поставкою товару неможливо. Крім того, згідно п.4.4. вищезазначеного контракту №21/09 від 10.09.2022 всі банківські комісії сплачує Покупець. Також, у вищезазначеному платіжному документі в гр.71А зазначені умови OUR, що означає, що обов`язок щодо сплати комісійних платежів покладається на Покупця. Проте серед наданих до митного контролю документів відсутні дані щодо вартості таких комісійних надбавок. Це свідчить про не включення до митної вартості всіх складових; 3) товар постачається на комерційних умовах ОСОБА_1 (Литва) на виконання вимог контракту № 21/09 від 10.09.2021. Рахунок-фактура № 12/11 від 09.11.2022 на здійснення транспортних послуг надано на весь маршрут слідування (Рига-Львів). Декларантом надано транспортно-експедиційний договір від 02.07.2018 №3 укладений між ПП "ХАРКІВ-ПОЛІМЕР" та ТОВ «Інтер-Лайн Сервіс», проте, згідно наданої до митного контролю міжнародної накладної CMR від 09.11.2022 № LV-3774548 перевізником є PE PAVLO CHMUNEVYCH., проте договір з таким постачальником послуг серед наданих договорів відсутній. Згідно довідки про транспортні витрати наданої ТОВ «Інтер-Лайн Сервіс» визначено що загальні транспортні витрати від м. Рига Латвійська республіка до м. Львів (1026 км.) складають 90000 грн., транспортні витрати від м. Рига до п/п Рава-Руська (965 км.) складають 47500 гр. а від п/п Рава-Руська до Львова (60 км.) складають 42500 грн., що викликає сумніви щодо достовірності розподілу витрат, крім того, декларантом не підтверджено документально розрахунок вартості переміщення товарів із м.Рига (LT) до митного кордону України, що підтверджується копією оспорюваного рішення про коригування митної вартості товарів, наявною у справі (а.с.13-14,116).

Разом з тим, як вбачається зі змісту графи 44 ЕМД №22UA23U2 від 13.11.2022р. (а.с.106), позивачем було надано митному органу всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості ввезеного товару, вичерпний перелік яких визначено у ч.2 ст.53 Митного кодексу України, при цьому, митним органом не вказано яким саме чином вищезазначені виявлені розбіжності впливають на визначення числових значень складової митної вартості товару, з урахуванням надання для митного оформлення товару всіх встановлених законодавством необхідних документів.

Зазначення ж відповідачем у рішенні про коригування митної вартості товару про те, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності не можна вважати належним обґрунтуванням правомірності коригування митної вартості товарів та подальшої відмови у митному оформленні товарів відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.54 Митного кодексу України.

З цього приводу Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011р. у справі Рисовський проти України у п.70, п.71 якого Суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування, який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. Суд зазначив, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини у відповідності до вимог ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, Резолюцією Комітету Міністрів Європи 77 (31) від 28.09.1977 Про захист особи відносно актів адміністративних органів урядам держав-членів рекомендовано керуватися у своєму праві й адміністративній практиці принципами, які наводяться у додатку до резолюції. Ці принципи застосовуються для захисту осіб, як фізичних, так і юридичних, в адміністративних процедурах відносно будь-яких індивідуальних заходів або рішень, які були прийняті в ході здійснення публічної влади і які за своїм характером безпосередньо впливають на їхні права, свободи або інтереси (адміністративні акти).

Такими принципами, згідно з додатком до Резолюції, зокрема, є:

- право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акта, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть враховані адміністративним органом;

- виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.

Перелічені принципи частково імплементовані у нормах Митного кодексу України, які передбачають проведення консультацій між митним органом та декларантом, вимогами цього кодексу щодо належного мотивування при витребуванні додаткових документів під час контролю правильності визначення митної вартості, щодо вичерпного роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів.

Втім, обставини даної справи свідчать про відсутність практичної реалізації вказаних принципів в діяльності відповідача.

Відповідна правова позиція узгоджується і з позицією Верховного Суду, яка висловлена у його постанові від 12.04.2018р. у справі №820/2014/17 (адміністративне провадження №К/9901/448/17).

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних доказів та не наведено жодних підстав щодо правомірності не зазначення у оспорюваному рішенні обґрунтованих сумнівів, які б перешкоджали митниці визначити митну вартість товару за заявленою позивачем ціною ціною договору з урахуванням аналізу наданих документів та наведених норм митного законодавства.

Є безпідставними та відхиляються судом аргументи відповідача про те, що наданий до митного контролю платіжний документ від 08.11.2022 №б/н у гр. 70 (авансовий платіж) містить посилання на контракт №21/09 від 10.09.2021 та посилання на специфікацію №11 від 04.11.2022 до контракту, разом з тим до митного оформлення декларантом надано проформу інвойс № 140/11 від 04.11.2022, у якій посилання йде на специфікацію до контракту №11 від 03.11.2022, яка до митного оформлення декларантом не надавалася; згідно наданої до митного контролю специфікації від 04.11.2022 №11 оплата товару має бути здійснена протягом 5-х робочих днів з моменту та на підставі виставлення відповідного рахунку, при цьому, наданий до митного контролю банківський платіжний документ, що стосується товару №140/11-2 від 08.11.2022 не містить посилання на рахунок фактуру відповідно до якого здійснювалась така оплата, тому ідентифікувати цей документ з даною поставкою товару неможливо, виходячи з наступного.

Так, на виконання умов Контракту продавцем було виставлено проформу-інвойс №140/11 від 04.11.22 (з уточненнями), яка надавалася до митного оформлення та містить посилання на Специфікацію №11 на 66 тон товару, на загальну вартість 81180 доларів США (а.с.23,24,85).

07.11.2022 Покупецем було сплачено 81180 доларів США, що підтверджується свіфтом б/н від 07.11.2022 (а.с.41).

Крім того, у свіфті б/н від 07.11.2022 в призначенні платежу є посилання на Контракт та Специфікацію №11 від 04.11.2022 (а.с.41).

Зазначені документи у сукупності дають в повній мірі можливість ідентифікувати, який товар було поставлено та сплачено згідно зі свіфтом від 07.11.2022.

Щодо зазначення відповідачем про те, що у графі 71А свіфта зазначені умови OUR, що означає, що обов`язок щодо сплати комісійних платежів покладається на покупця, проте, серед наданих до митного контролю документів відсутні дані стосовно вартості комісійних надбавок і це свідчить про не включення до митної вартості всіх складових, то з цього приводу слід зазначити, що за приписами ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України визначено перелік витрат (складових митної вартості товарів), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, який не містить в собі визначення банківської комісії, як складової митної вартості товару, при цьому, відповідно до ч. 11 cт. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Тобто, подані декларантом до митниці документи містять всю необхідну інформацію для підтвердження числових значень складових частин митної вартості та ціни, що була фактично сплачена за товари та методу її визначення згідно із положеннями ст.58 Митного кодексу України.

Також, є безпідставними та відхиляються судом посилання відповідача на те, що товар постачається на комерційних умовах FCA Рига (Литва) на виконання вимог контракту №21/09 від 10.09.2021. Рахунок-фактура № 12/11 від 09.11.2022 на здійснення транспортних послуг надано на весь маршрут слідування (Рига-Львів). Декларантом надано транспортно-експедиційний договір від 02.07.2018 №3 укладений між ПП "ХАРКІВ-ПОЛІМЕР" та ТОВ «Інтер-Лайн Сервіс», проте, згідно наданої до митного контролю міжнародної накладної CMR від 09.11.2022 № LV-3774548 перевізником є PE PAVLO CHMUNEVYCH., проте, договір з таким постачальником послуг серед наданих договорів відсутній. Згідно довідки про транспортні витрати наданої ТОВ «Інтер-Лайн Сервіс» визначено, що загальні транспортні витрати від м. Рига Латвійська республіка до м. Львів (1026 км.) складають 90000 грн., транспортні витрати від м. Рига до п/п Рава-Руська (965 км.) складають 47500 гр. а від п/п Рава-Руська до Львова (60 км.) складають 42500 грн., що викликає сумніви щодо достовірності розподілу витрат, крім того, декларантом не підтверджено документально розрахунок вартості переміщення товарів із м.Рига (LT) до митного кордону України, виходячи з наступного.

Відповідно до Специфікації №11 від 04.11.2022 товар постачається на умовах поставки FCA Riga (Латвія). Декларантом надано договір транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом від 02.07.2018 №3, укладений між ПП «Xарків-Полімер» (Замовник) та ТОВ «Інтер-Лайн Сервіс» (Експедитор).

Відповідно до п.1.1 цього договору, експедитор зобов`язується від свого імені, в інтересах і за рахунок коштів замовника здійснювати організацію доставки вантажів в міжнародних сполученнях і/або по Україні, залучаючи до здійснення перевезень третю сторону на підставі договору, укладеного між Експедитором та третьою стороною -Перевізником.

Пунктом 4.1 Договору перевезення сторони погодили, що вартість вказаних послуг визначається за згодою сторін на кожне перевезення окремо і вказується в транспортній заявці, яка є невід ємною частиною Договору. Сума включає в себе вартість послуг з перевезення та винагороду Експедитора (а.с.33-35,111-113).

Заявкою №12/11 від 07.11.2022 Сторони погодили перевезення за маршрутом Riga (Латвія) Львів (Україна) на загальну вартість 90000,00 грн. (а.с.37).

Рахунком №12/11 від 09.11.2022 з виправленнями, сторони погодили, що надання послуг з організації перевезення з залученням перевізника за маршрутом Riga (Латвія) - п/п Рава Руська з завантаженням а/м НОМЕР_1 / НОМЕР_2 складає 47 500 грн; надання послуг з організації перевезення з залученням перевізника, за маршрутом п/п Рава Руська - м. Львів (Україна) з розвантаженням а/м НОМЕР_1 / НОМЕР_2 складає 42 500 грн. Рахунок №12/11 від 09.11.2022 має посилання на Договір перевезення та Заявку №12/11 від 07.11.2022 (а.с.39).

Відповідно до довідки №12/11 від 09.11.2022 транспортно-експедиційні витрати (вантажно-розвантажувальні роботи, транспортування) при перевезенні вантажу Riga (Латвія) - п/п Рава Руська - Львів складає 90000 грн., з них, зокрема, за маршрутом Riga (Латвія) - п/п Рава Руська - 47 500 грн (а.с.40).

За умовами поставки FCA страхування не є обов`язковим. В довідці №12/11 про транспортні витрати зазначено, що страхування не здійснювалося (а.с.40).

Відповідно до п.4.3 Договору перевезення та Заявки оплата здійснюється протягом 5 банківських днів, з моменту надання оригіналів документів, якщо в заявці не вказано інше. Підставою для оплати Замовником є оригінал рахунку-фактури Експедитора, акту виконаних робіт, ЦМР з печаткою вантажоодержувача, якщо інше не обумовлено в Заявці.

Заявкою №12/11 від 07.11.2022 Сторони погодили порядок розрахунку безготівковий при вивантаженні товару.

Отже, відповідно до даних міжнародної транспортної накладної №LV-3774548 товар отримано 14.11.2022, таким чином, на день митного оформлення товару, а саме: 14.11.2022 термін оплати за транспортні послуги ще не настав (а.с.32,81).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вищенаведені документи в повній мірі відображають числові (розрахунків) відомості щодо транспортних витрат.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши з дотриманням вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень вищенаведеного оспорюваного рішення, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару відповідачем прийняте не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при прийнятті оспорюваного рішення про коригування митної вартості від 14.11.2023р. відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, були порушені права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування наведеного рішення, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати сплачуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

За таких обставин підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Львівської митниці на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп. понесені позивачем згідно платіжної інструкції №2507 від 24.04.2023р. (а.с.12,67).

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., то такі судові витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню судом до 1000,00 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи - ч.3 ст.132 наведеного Кодексу.

За приписами ч.3, ч.4 та ч.5ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом для справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ч.6 наведеної статті.

Так, зі змісту наданих суду копій договору про надання правничої допомоги №26 від 21.04.2023р., додаткової угоди №1 до договору від 21.04.2023р., акту наданих послуг №63 від 28.06.2023р. вбачається, що між ПП «Харків-Полімер» та Адвокатським бюро «Майя Сергєєва та Партнери» був укладений договір предметом якого є оскарження рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці №UA209000/2022/100011/2 від 14.11.2022р. (а.с.60-62,137).

При цьому, згідно додаткової угоди №1 до договору гонорар адвоката є фіксованим та складає 5000,00 грн. (а.с.62).

Факт сплати позивачем наведеної суми підтверджується копією платіжної інструкції №2510 від 26.04.2023р. (а.с.64,136).

Проаналізувавши вищенаведені норми процесуального законодавства, умови договору про надання правової допомоги, зміст наданих послуг за вищенаведеним розрахунком витрат на правничу допомогу, а також і враховуючи незгоду відповідача із розміром витрат на професійну правничу допомогу, що викладена у відзиві та фактично є його клопотанням про зменшення цих витрат, суд приходить до висновку, що обсяг і розмір наданих адвокатом послуг в межах даної справи у загальній сумі 5000,00 грн. не відповідає критеріям розумності та обґрунтованості, оскільки предмет позову не є складним (ціна позову складає 16517,83 грн.) з урахуванням наявної сталої правової позиції, зокрема і Верховного Суду, з даного питання, тому розмір гонорару адвоката є завищеним, а відповідно, не є співмірним із предметом позову, виконаних адвокатом послуг без зазначення детального опису робіт, тому такі судові витрати на правову допомогу підлягають зменшенню судом до 1000,00 грн.

При цьому, слід зазначити, що посилання в додатковій угоді №1 на фіксований розмір гонорару адвоката (тобто, незалежність його від обсягу та витраченого адвокатом часу), порушує вимоги ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Наведена правова позиція узгоджується із правовою позицією Третього апеляційного адміністративного суду, викладеною у його постанові від 20.09.2022р. у справі №160/4007/22.

Також, зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 1000 грн., судом враховується і те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 27.11.2019р. у справі №160/3114/19, яка підлягає застосуванню адміністративним судом відповідно до положень ч.5ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку, що саме сума судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. підлягає відшкодуванню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень згідно до вимог ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 134, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємства "ХАРКІВ-ПОЛІМЕР" до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/100011/2 від 14.11.2022р. задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці №UA209000/2022/100011/2 від 14.11.2022р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1; ) на користь Приватного підприємства "ХАРКІВ-ПОЛІМЕР" (51909, Дніпропетровська обл., місто Кам`янське, пр. Перемоги, будинок 57, офіс 1-2; ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. 00 коп. (одна тисяча гривень 00 копійок).

У частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва