Справа № 380/13039/23
Суддя: Морська Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 рокусправа № 380/13039/23

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить

- визнати протиправною бездіяльність /перешкоджання командування військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 перебуваючого на посаді заступника командира 105 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання - підполковник відповідно до пп "г" п.2 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу";

- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт щодо звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 , перебуваючий на посаді заступника командира 105 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання - підполковник відповідно до пп "г" п.2 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу";

- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абзацу 5 пп "г" п.2 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 у зв`язку з необхідністю у здійсненні постійного догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , 1944 р.н. та виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою від 12.06.2023 відкрите спрощене провадження без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 має інвалідність II групи та перебуває на посаді заступника командира 105 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання-підполковник. Позивач проживає разом із мамою, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує стороннього догляду. Позивач особисто 15 березня подав рапорт до командування військової частини НОМЕР_1 щодо необхідності дострокового звільнення в запас за сімейними обставинами, відповідно до п.п «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», до якого додав документи на підтвердження підстав для звільнення, однак будь-яких дій щодо його звільнення не здійснено. 03 травня 2023 року позивач направив поштою рапорт з пакетом документів щодо звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби до військової частини НОМЕР_1 за юридичною адресою військової частини: АДРЕСА_1 , який отриманий відповідачем 09 травня 2023 року. Стверджує, що під час звернення до командира щодо розгляду рапорту та надання вхідного номеру, йому відмовлено у відповіді та реєстрації рапорту. Таким чином, на даний час відповідачем не вжито заходів щодо звільнення позивача з військової служби.

Вважає таку бездіяльність протиправною та просить суд задовольнити позов.

Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи наступним. У військовій частині НОМЕР_1 не зареєстровано будь-яких рапортів від 15.03.2023 про звільнення позивача з військової служби та відсутні відомості про подачу таких рапортів. Рапорт про звільнення з військової служби, який поданий позивачем поштовим відправленням 03.05.2023, не відповідає вимогам пункту 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 та не міг бути розглянутий командиром військової частини НОМЕР_1 . Так відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Позивач проходив військову службу на посаді - заступника командира 105 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Однак, наказом командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України від 07.05.2023 №150 Позивача було увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України з 08.05.2023.

Пунктом 116 Положення передбачено, що військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади. Відповідно до абзацу 2 підпункту 2 пункту 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснюється: - у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Таким чином, саме командир Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України є безпосереднім командиром позивача, який наділений повноваженнями на його звільнення з військової служби. Натомість, у спірних правовідносинах рапорт Позивача про звільнення подано командиру 105 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з подальшим клопотанням до командира військової частини НОМЕР_1 , а не прямому командиру, як цього вимагає пункт 233 Положення. За таких обставин, командир військової частини НОМЕР_2 не міг розглянути рапорт про звільнення з військової служби Позивача та не був наділений повноваженнями на звільнення Позивача з військової служби.

Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

Позивач надіслав суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що командир 105 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 відмовлявся реєструвати рапорт позивача від 15.03.2023 у діловодстві стройової частини, це вважає бездіяльністю та порушенням своїх прав. Також про існування наказу №130 від 08.05.2023 позивачу стало відомо з відповіді на скаргу, яку він подав у квітні до Міністерства Оборони України, яка була розглянута в межах компетенції Донецьким зональним відділом Військової служби правопорядку. Із наказом №130 від 08.05.2023 Позивач особисто не ознайомлений, відповідного доказу про це Відповідачем також не надано. Крім того, Позивач дійсно досі знаходиться у списках особового складу військової частини НОМЕР_2 , тому, відповідно до Положення, розглядом рапорту щодо звільнення Позивача достроково з військової служби повинен займатись саме командир військової частини, за якою він знаходиться у особовому складі. Стверджує, що надіслав усі необхідні документи для вирішення питання щодо його дострокового звільнення в запас за сімейними обставинами, відповідно до пп «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідач надіслав заперечення на відповідь на відзив, у якій зазначив, що на момент розгляду справи, неможливо взагалі погодити рапорт про звільнення підполковника ОСОБА_1 як заступника командира 105 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , оскільки вказаний військовослужбовець не перебуває на вказаній посаді. Посадові особи військової частини НОМЕР_1 не приймають рішення про звільнення осіб, які зараховані у розпорядження командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України. Більше того, посадові особи військової частини НОМЕР_1 не уповноважені на прийняття рішення про звільнення військовослужбовців у військовому званні «підполковник».

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до посвідчення офіцера НОМЕР_3 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України військове звання-підполковник, посада, яку обіймає - заступника командира 105 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до суду, вважаючи, що командування ВЧ НОМЕР_1 безпідставно не розглянуло його рапорт щодо дострокового звільнення в запас за сімейними обставинами, відповідно до пп «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу».

Спір між сторонами стосується не розгляду відповідачем рапорту позивача про звільнення з військової служби.

Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд застосовує наступні правові норми.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ.

Відповідно до статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-третя статті 1 Закону).

Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Видом військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Статтею 24 Закону № 2232-ХІІ унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).

Відповідно до абзацу четвертого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з пунктом 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення.

Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Стосовно порядку звільнення, пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення №1153/2008).

Позивач стверджує, що особисто подав рапорт про звільнення 15.03.2023 до командування ВЧ НОМЕР_1 та зазначає, що саме копію цього рапорту додано позивачем до позову та відповідачем до відзиву.

Із приводу цього, суд відмічає, що позивач не надає жодних доказів звернення до ВЧ НОМЕР_1 із відповідним рапортом саме 15.03.2023.

Більше того, копія рапорту, що міститься в матеріалах справи, не містить дати його складання ОСОБА_3 .

Зазначений рапорт містить напис «Рапорт Клопочу по суті рапорту підполковника Миколи Дидяка. Командир 105 механізованого батальйону майор ОСОБА_4 » також без зазначення дати складання такого напису.

Із наведеного слідує, що позивач у порядку пункту 233 Положення №1153/2008 подав рапорт по команді своєму безпосередньому керівнику - Командиру 105 механізованого батальйону, який, зазначивши свою думку щодо поданого рапорту, мав скерувати його далі.

Даний рапорт містить відмітку штампу вхідної кореспонденції ВЧ НОМЕР_1 від 21.05.2023 № 14046.

Позивач стверджує, що повторний рапорт скерований ним до ВЧ НОМЕР_4 .05.2023 поштовим підправлення Укрпошти та отриманий ВЧ НОМЕР_1 09.05.2023, що підтверджується трекінгом поштового відправлення, описом вкладення у цінний лист МВПЗ-16, що містить печатку із зазначенням дати передачі поштового відправлення до пошти 03.05.2023.

Суд зауважує, що відповідач підтвердив отримання рапорту ОСОБА_1 21.05.2023 разом із доданими документами, проте стверджує, що не мав повноважень на розгляд такого рапорту, оскільки ОСОБА_1 не перебував у той час у його підпорядкуванні.

Із приводу цього, суд зазначає наступне.

Наказом командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України від 07.05.2023 №150 позивача було увільнено від займаної посади заступника командира 105 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 і зараховано у розпорядження командира Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України з 08.05.2023.

Пунктом 116 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 2 пункту 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснюється: - у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Таким чином із 08.05.2023 саме командир Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України є безпосереднім командиром Позивача, який наділений повноваженнями на його звільнення з військової служби.

Разом із тим, суд зауважує, що рапорт про звільнення із військової служби був написаний ОСОБА_1 , містив клопотання безпосереднього командира та переданий для пересилання поштою 03.05.2023, тобто у період перебування його у безпосередньому підпорядкуванні командира ВЧ НОМЕР_1 .

Факт отримання рапорту ВЧ НОМЕР_1 після 08.05.2023 не надає права командуванню ВЧ НОМЕР_1 залишати такий рапорт без будь-якого розгляду.

На думку суду, командування ВЧ НОМЕР_1 мало розглянути рапорт та повідомити ОСОБА_5 у письмовій формі про результати такого розгляду: задоволення або відмову із зазначенням причин, скерування до належного суб`єкта розгляду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявну протиправну бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби відповідно до пп "г" п.2 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу".

У межах даної справи суд не розглядає наявність або відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 відповідно до пп "г" п.2 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" з наступних підстав.

Відповідно до клопотання про долучення доказів, надісланого суду відповідачем, останній повідомив суд про звільнення позивача у відставку.

Так відповідно до витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.10.2023 № 279 підполковника ОСОБА_1 , колишнього заступника командира військової частини НОМЕР_5 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_6 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 17.09.2023 № 222 у відставку за підпунктом «а» (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Ужгород Закарпатської області.

Враховуючи наведене, на час розгляду справи позивач звільнений у відставку, що виключає необхідність захисту права позивача шляхом зобов`язання відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 по суті із наданням відповіді.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд частково задовольняє позовні вимоги.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність командира ВЧ НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби відповідно до пп "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяМорська Галина Михайлівна