Справа № 380/18081/22
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/18081/22 пров. № А/857/3813/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2023 року, прийняте суддею Потабенко В.А. у місті Львові у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі - ГУ ПФУ у Львівській області), Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві (надалі ГУ ПФУ у м. Києві) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 22.11.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»; зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу», п. п 10, 12 Закону України від 10.12.2015 № 889 «Про державну службу» на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за № 215/7.4-22/37 від 01.11.2022 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) № 13-70-05/38-63 від 01.11.2022, № 216/7.4-22/37 від 01.11.2022, № 70/7.4-22/38 від 01.11.2022, з часу звернення за призначенням такої пенсії, тобто з 15.11.2022.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2023 позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд зазначив, що посадові особи митних органів є державними службовцями, а тому періоди роботи (служби) в митних органах зараховуються до стажу державної служби, що дає право на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про державну службу» №889-VIIІ до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Так, пунктом 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 (далі Порядок № 283), який діяв на час проходження позивачем служби, регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

У спірному випадку необхідно застосовувати норми Порядку № 283, а саме пункту 2 вказаного Порядку згідно з яким до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, «на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю».

Відповідно до ч. 18 ст. 37 Закону №3723-ХІІ період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до ст. 430 Митного кодексу України від 11.07.2002 № 92-ІV (в редакцій, чинній на час проходження позивачем державної служби) пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу».

Суд критично оцінив посилання відповідача на положення пункту 17 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, відповідно до якого дія згаданого Закону не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом, оскільки суд в ході розгляду справи встановив, що нормами Митного кодексу України та ст. 46 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII (яка є спеціальною щодо ст. 3 згаданого Закону) передбачено протилежне.

Суд встановив, що на час звернення до із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у позивача наявний необхідний вік (понад 62 роки), страховий стаж та стаж державної служби (понад 20 років станом на 01.05.2016), що підтверджується записами у її трудовій книжці.

Оскільки із заявою про призначення на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» до відповідача позивач звернувся 15.11.2022, то, враховуючи вимоги Порядку № 622, пенсія позивачу має бути призначена саме з 15.11.2022, тобто з дати звернення.

Суд також дійшов висновку, що всі відображені в довідках види оплати праці - є складовими частинами заробітної плати позивача, з якої сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тому довідки, видані позивачу, мають братися відповідачем до уваги при призначенні та розрахунку розміру пенсії позивачу відповідно до статті 37 Закону України №3723-XII «Про державну службу».

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що у позивача відсутній необхідний стаж державної служби, передбачений Постановою 622, а тому право на призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» № 889 теж відсутнє.

Відтак, дії відповідача є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції, законах України, а відтак позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Також, в рішенні суду першої інстанції задоволено вимоги позивача про відшкодування судових витрат з відповідача.

Згідно ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що кошти Пенсійного фонду використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Частиною 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заборонено використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в позові.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах пенсійного фонду як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

15.11.2022 позивач звернувся із заявою про перехід на пенсію за іншим Законом.

Вказана заява від 15.11.2022 відповідно до екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, розглядалася ГУ ПФУ у м. Києві, яким прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії №46 від 22.11.2022.

У рішенні повідомлено, що за результатами розгляду поданих документів, зокрема трудової книжки до стажу державної служби можливо зарахувати період роботи з 16.11.2012 по 11.11.2014 в Головному управлінні Державної міграційної служби у Львівській області (присвоєно 13 ранг державного службовця). Періоди роботи в органах Митної служби України до стажу державної служби не зараховуються, оскільки у період роботи у вказаних органах ОСОБА_1 присвоювалися спеціальні звання: радник митної служби 3 рангу з 22.04.2000, інспектор митної служби ІІІ рангу з 01.04.2004, інспектор митної служби ІІ рангу з 25.06.2005, інспектор податкової та митної справи ІІ рангу з 12.11.2014, інспектор податкової та митної справи І рангу з 15.09.2015. Оскільки у ОСОБА_1 відсутній необхідний стаж державної служби, передбачений Постановою №622, право на призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» відсутнє.

Згідно із записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 17.12.1981 ОСОБА_1 працював:

- 12.03.1993 прийнятий на посаду інспектора митниці (запис у трудовій книжці №11);

- 01.07.1995 переведений на посаду старшого інспектора митниці (запис у трудовій книжці №12);

- 01.06.1995 прийнято присягу державного службовця ( запис у трудовій книжці №13);

- 31.03.1997 - звільнений з роботи у відповідно до ст.40 п. КЗпП України у зв`язку з ліквідацією Рава-Руської митниці ДМК України. Останнє персональне звання «інспектор митної служби ІІ рангу»;

- 01.04.1997 - прийнятий на роботу і призначений на посаду старшого інспектора митниці (запис у трудовій книжці №15);

- 02.02.1999 призначений на посаду старшого інспектора Служби по боротьбі з контрабандою та порушеннями митних правил ( запис у трудовій книжці №16);

- 22.04.2000 присвоєно персональне звання «радник митної служби 3-го рангу» (запис у трудовій книжці №17);

- 28.02.2001 звільнений із займаної посади згідно ст.36 п.5 КЗпП України у порядку переведення у новостворену Раву-Руську митницю (запис у трудовій книжці №18);

- 01.03.2001 призначений на посаду старшого інспектора оперативного сектора служби по боротьбі з КБ та ПМП (запис у трудовій книжці №19);

- 26.11.2003 - переведений на посаду старшого інспектора оперативного відділу СБК та ПМП (запис у трудовій книжці №20);

- 01.04.2004 присвоєно спеціальне звання «інспектор митної служби ІІІ рангу» (запис у трудовій книжці №21);

- 25.06.2005 присвоєно спеціальне звання «інспектор митної служби ІІ рангу» (запис у трудовій книжці №22);

- 23.11.2005 - призначений на посаду старшого інспектора відділу оперативного реагування та проведення спеціальних операцій служби боротьби з контрабандою та митної варти (запис у трудовій книжці №23);

- 27.07.2006 переведений на посаду старшого інспектора відділу боротьби з незаконним переміщенням наркотиків та зброї служби боротьби з контрабандою та митної варти (запис у трудовій книжці №25);

- 28.02.2007- звільнений із займаної посади у порядку переведення у Західну регіональну митницю згідно п.5 ст.36 КЗпП України (запис у трудовій книжці №26);

- 01.03.2007- призначений на посаду інспектора сектору охорони та супроводження вантажів відділу охорони митних об`єктів та супроводження вантажів служби боротьби з контрабандою та митної варти Західної регіональної митниці у порядку переведення з Рава-Руської митниці (запис у трудовій книжці №27);

- 01.01.2008 переміщений на посаду інспектора сектору охорони митних об`єктів та супроводження вантажів відділу митної вартості служби боротьби з контрабандою та митної вартості (запис у трудовій книжці №28);

- 30.04.2008 звільнений із займаної посади згідно п.5 ст.30 КЗпП України у порядку переведення у Львівську митницю (запис у трудовій книжці №29);

- 01.05.2008 призначений виконуючим обов`язки на посаді старшого інспектора сектору супроводження вантажів відділу митної варти служби митної варти та організації боротьби з порушенням митного законодавства (запис у трудовій книжці №30);

- 19.06.2008 затверджений на посаді старшого інспектора сектору супроводження вантажів відділу митної варти служби митної варти та організації боротьби з порушенням митного законодавства, як такий, що успішно пройшов стажування (запис у трудовій книжці №31);

- 05.06.2009 переведений на посаду старшого інспектора оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ( запис у трудовій книжці №32);

- 02.08.2010 - переведений на посаду старшого інспектора сектору аналітично-наукової роботи оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил (запис у трудовій книжці №33);

- 21.08.2010 звільнений із займаної посади на підставі ст.21, п.п. 1,2 ст.22, п.6 ст. 23 Дисциплінарного Статуту митної служби України ( запис у трудові книжці №34);

- 16.11.2012 призначений на посаду провідного спеціаліста відділу справах біженців (запис у трудовій книжці №35);

- 16.11.2012 присвоєно 13 ранг державного службовця в межах шостої категорії посад (запис у трудовій книжці №36);

- 12.02.2013 переведений на посаду провідного спеціаліста відділу імміграційної роботи управління імміграційної роботи (запис у трудовій книжці №37);

- 09.07.2013 переведений на посаду головного спеціаліста відділу імміграційної роботи управління міграційної роботи, як такий, що пройшов стажування (запис у трудовій книжці №38);

- 18.07.2013 - переведений на посаду головного спеціаліста відділу імміграційної роботи управління по роботі з іноземцями ( запис у трудовій книжці №39);

- 09.07.2014 - переведений на посаду головного спеціаліста відділу імміграційної роботи управління у справах іноземців та осіб без громадянства (запис у трудовій книжці №40);

- 11.11.2014 звільнений із займаної посади відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України в порядку переведення (запис у трудовій книжці №41);

- 12.11.2014 призначений на посаду головного державного інспектора аналітично-пошукового відділу управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням, як таким, що успішно пройшов стажування, у порядку переведення з Головного управління ДМС України у Львівській області (запис у трудовій книжці №42);

- 12.11.2014 - присвоєно спеціальне звання «інспектор податкової та митної справи ІІ рангу» (запис у трудовій книжці №43);

- 15.09.2015 присвоєно спеціальне звання «інспектор податкової та митної справи І рангу» (запис у трудовій книжці №44);

- 11.03.2016 переведений на посаду головного державного інспектора відділу протидії митним правопорушенням управління боротьби з митними правопорушеннями (запис у трудовій книжці №45).

1 травня 2016 набув чинності Закон № 889-VIII, згідно ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

До досягнення віку, встановленого першим реченням ч. 1 цієї статті, право на пенсію за віком мають державні службовці - чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 по 31 грудня 1955.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723-ХІІ.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, Верховний Суд у постанові від 10 липня 2018 у справі № 591/6970/16-а дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону , а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 (зразкова справа № 822/524/18).

З матеріалів справи вбачається, що єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу є недостатність стажу державної служби, а саме: незарахування служби позивача в митних органах до державної служби.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 (чинного до 01.05.2016, тобто в період проходження позивачем служби в митних органах) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Згідно ч. 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 569 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час роботи позивача в митних органах) працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.

Частиною 1 ст. 588 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час роботи позивача в митних органах) пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Аналогічні положення щодо віднесення посадових осіб органів доходів і зборів до державних службовців та пенсійного забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», були передбачені і Митними кодексами України від 11.07.2002 та від 12.12.1991.

Судом встановлено, що на час звернення до із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у позивача наявний необхідний вік (понад 62 роки), страховий стаж та стаж державної служби (понад 20 років станом на 01.05.2016), що підтверджується записами у трудовій книжці.

Жодних обґрунтувань щодо дати, з якою слід призначити пенсію, а також щодо врахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за № 215/7.4-22/37 від 01.11.2022 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд за зверненням за пенсією) №13-70-05/38-63 від 01.11.2022, №216/7.4-22/37 від 01.11.2022, №70/7.4-22/38 від 01.11.2022 апеляційна скарга не містить, відтак, суд не надає зазначеному оцінки.

Колегія суддів відхиляє покликання апелянта на те, що суд протиправно стягнув з відповідача судові витрати на користь позивача, оскільки частиною 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заборонено використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом, та враховує ч.1 ст.139 КАС України, відповідно до якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2023 року у справі № 380/18081/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар