Справа № 140/1308/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/1308/23 пров. № А/857/12894/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Димарчук Т.М.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження в м.Луцьку 19 червня 2023 року у справі №140/1308/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

02.02.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі Управління), просив:

визнати протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 07.11.2015 по 31.10.2017 та зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 07.11.2015 по 31.10.2017;

визнати протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати надбавки поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час за період з 07.11.2015 по 01.01.2022 та зобов`язати нарахувати та виплатити грошове забезпечення за службу (роботу) в нічний час за період з 07.11.2015 по 01.01.2022 в розмірі денного грошового забезпечення за відпрацьовані періоди та доплати у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час, з урахуванням податку з доходів фізичних осіб та військового збору;

визнати протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати частини грошового забезпечення за період з липня 2021 року по 11 липня 2022 року та зобов`язати нарахувати та виплатити частину грошового забезпечення - щомісячну премію в розмірі 100%, що складає 8819,98 грн в місяць за період з липня 2021 року по 11 липня 2022 року з врахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати частини грошового забезпечення (додаткової доплати згідно постанови КМУ №375) за період з березня 2020 року по червень 2020 року включно, з лютого 2021 року по липень 2022 року включно в розмірі 50% та зобов`язати нарахувати та виплатити частину грошового забезпечення (додаткову доплату згідно постанови КМУ № 375) в розмірі 50% за період з березня 2020 року по червень 2020 року включно, з лютого 2021 року по липень 2022 року включно з врахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати частини грошового забезпечення (додаткової доплати згідно постанови КМУ №168) за червень 2022 року у повному обсязі та зобов`язати нарахувати та виплатити частину грошового забезпечення (додаткову доплату згідно постанови КМУ № 168) в розмірі 30000 грн за червень 2022 року з врахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати частини грошового забезпечення (додаткової доплати згідно постанови КМУ №168) в повному обсязі за період з березня 2022 року по квітень 2022 року включно та зобов`язання нарахувати та виплатити частину грошового забезпечення (додаткову доплату згідно постанови КМУ №168) в розмірі до 100000 грн щомісячно за березень, квітень 2022 року з врахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні в повному обсязі та зобов`язати нарахувати та виплатити на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 11 0249,86 грн, врахувавши премію в розмірі 100 відсотків, що складає 8 819,98 грн, з врахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Волинській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 01 січня 2022 року та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 01 січня 2022 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, відповідно до вимог чинного законодавства України проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Суд першої інстанції вказав, що згідно зі статтями 18, 19 Закону N 2017-III, індексація є відповідною соціальною гарантією, оскільки це є виплата, що спрямована на забезпечення достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати, тому, враховуючи, що частиною п`ятою статті 94 Закону №580-VIII, на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що грошове забезпечення поліцейських підлягає індексації, то відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017. Суд першої інстанції вказав, що поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35% посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Суд першої інстанції зазначив, що позивач, перебуваючи на службі в поліції, заступав на чергування в добові наряди у період з 07.11.2015 по 01.01.2022, а тому відповідач був зобов`язаний здійснювати позивачу доплату за відпрацьовані години у нічний час у розмірах і у строки, передбачені чинним законодавством. Суд першої інстанції зазначив, що питання щодо преміювання поліцейських віднесено до виключної компетенції керівника органу поліції; розмір премії встановлюється за рішенням керівника відповідно до затверджених ним положень; виплата премії здійснюється за наказом керівника органу поліції, який видається до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, та відповідно, в тому числі, до особистого внеску поліцейського в загальні результати служби; премія виплачується в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення. Суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи надане відповідачу право та особистий внесок позивача у загальні результати роботи за період з липня 2021 по 11 липня 2022 року позивачу установлювалась та виплачувалась премія відповідачем щомісяця в різних розмірах до 100% рекомендованого граничного розміру грошового забезпечення за займаною посадою, що відповідає повноваженню відповідача. Також суд першої інстанції зазначив, що доплата, встановлена Постановою № 375, здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт. Суд першої інстанції вказав, що нарахування та виплата позивачу частини грошового забезпечення - додаткової доплати згідно з постановою КМУ №375 за період з березня 2020 року по червень 2020 року включно, з лютого 2021 року по липень 2022 року включно здійснювалась ГУНП у Волинській області підставі документів про залучення ОСОБА_1 до заходів щодо забезпечення правопорядку і безпеки громадян, внаслідок чого він мав безпосередній контакт з населенням залежно від кількості днів участі вказаних заходах, а тому вимога позивача про зобов`язання відповідача виплачувати доплати згідно з постановою КМУ №375 у максимальному (граничному) розмірі - 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) за вищевказаний період є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Також, суд першої інстанції вказав, що додаткова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, не має регулярного характеру та виплачується на підставі наказів командирів (начальників) за наявності певних умов: на період дії воєнного стану; поліцейським; пропорційно часу участі в інших заходах в умовах особливого періоду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 07.11.2015 по 31.10.2017, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року в цій частині та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог щодо індексації відмовити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782 внесено зміни до пункту 2 Порядку №1078 та доповнено абзац 5 після слова «військовослужбовці» словом «поліцейських». Скаржник вказує, що індексація грошового забезпечення поліцейських проводиться після набрання чинності вказаною постановою, тобто з 24.10.2017. Скаржник зазначає, що індексація грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по жовтень 2017 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки відповідно до Порядку №1078 в зазначений період поліцейські не були включені до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 до 11.07.2022 проходив службу на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції ВПД № 1 с.Іваничі Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області.

Наказом ГУНП у Волинській області від 08.037.2022 №257 о/с капітана поліції ОСОБА_1 інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності №1 (с.Іваничі) Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 11.07.2022 (а.с.16).

Після отримання 30.10.2022 розрахункових листів позивач дізнався, що йому за час проходження служби за період з 07.11.2015 по 11.07.2022 всупереч ст.43 Конституції України, ч. 10 ст. 62, п.п.1, 4 ч.1 ст.91, ч.1, ч.2 ст.94 Закону України «Про Національну поліцію», п.11 розділу II Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам, вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС від 06.04.2016 № 260, п.п.3 п.5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 № 988, не нараховано (або нараховано неповно) і не виплачено різні види грошового забезпечення, а саме: індексацію грошового забезпечення; надбавку поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час; додаткову доплату згідно з постановою КМУ від 29.04.2020 № 375; доплату згідно з постановою КМУ від 29.02.2022 №168; одноразову грошову допомогу при звільненні.

Вважаючи, що Управління допустило бездіяльність щодо виплати грошового забезпечення у належному розмірі, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції враховує таке.

В межах доводів та вимог апеляційної скарги предметом перегляду та перевірки судом апеляційної інстанції є законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 07.11.2015 по 31.10.2017.

Не заперечуючи право позивача на індексацію грошового забезпечення, скаржник вказує, що така могла проводитись лише з 24.10.2017.

Суд апеляційної інстанції вважає доводи скаржника щодо індексації безпідставними, з огляду на таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Відповідно до пункту 4 частини 10 статті 62 Закону № 580-VIII поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 3 Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 року № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 5 статті 94 Закону № 580-VIII визначено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі Закон №1282-XII).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 1 січня 2016 року - 101 відсоток).

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону №1282-XII порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень статті 18 та статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-111 індексація доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін віднесена до державних соціальних гарантій та є обов`язковою для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року в справі № 815/2590/18, від 04 вересня 2020 року в справі № 120/2005/19-а.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 вказав, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг. Як складова частина грошового забезпечення, така підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі Порядок №1078).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу.

Вказаний пункт доповнено словом «поліцейських» постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 №782.

Водночас, індексація грошового забезпечення прямо передбачена попередньо зазначеними положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», які були чинними у спірний період та підлягали застосуванню та які мають вищу юридичну силу ніж Порядок №1078.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.01.20.21 року у справі №160/35/20.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи скаржника щодо відсутності механізму реалізації законодавчого положення, як причини невиконання своїх зобов`язань, такі не можуть бути підставою для невиконання вимог закону, тоді як інших доводів в обґрунтування правомірності не проведення індексації грошового забезпечення позивача апеляційна скарга не містить. Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправності бездіяльності Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваній частині рішення викладено мотиви протиправності не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року у справі №140/1308/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко