Справа № 202/2444/23
Суддя: РУДЕНКО В. В.
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/2444/23
(2-а/199/20/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

26.10.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Циганок К.С., за участі представників сторін Яхненка Ю.Ю., Рахматова В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Дніпра адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної Служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням №2 від 25.01.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, її - громадянку РФ - ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», було вирішено примусово повернути до РФ та зобов`язати покинути територію України до 24.01.2023 року. Також щодо неї було складено постанову про накладення адміністративного стягнення від 25.01.2022 року ПН МДН №004612 щодо порушення нею ч.1, ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» за ч.1 ст.203 КУПАП та притягнуто до відповідальності зі сплатою штрафу 1700 грн.

З даним рішенням відповідача позивач не згодна та вважає, що воно повинно бути визнано протиправним та скасовано у зв`язку з наступним.

Позивач потрапила на територію України законним шляхом 05.02.2022 року через КПП «Харків». На території України вона має чоловіка - ОСОБА_2 , шлюб з яким було укладено 06.05.2021р. Метою її перебування в Україні є створення сім`ї та підтримання сімейних стосунків з чоловіком. Відповідно вона оформила посвідку на тимчасове проживання.Через обставини збройної агресії російської федерації проти України, позивач не встигла вчасно подати необхідний пакет документів для продовження строку перебування на території України.

Так, вона звернулась до органів міграційної служби лише 28.11.2022р. з заявою на обмін посвідки на тимчасове проживання, але 27.12.2022р отримала рішення №0524 від 22.12.2022р, яким їй було відмовлено у видачі посвідки на тимчасове проживання, згідно з підпунктом 7 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМ України від 25.04.2018р №322.

У зв`язку з відмовою їй у видачі посвідки на тимчасове проживання, позивач 26.01.2023р. звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з відповідним позовом. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року було визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області від 22.12.2022 року № 0524 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі раніше поданих документів громадянкою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . Паспорт тип НОМЕР_1 виданий 19.06.2021 р. Орган , що видав : «МВД»). У зв`язку з даними обставинами позивач просила суд визнати протиправним та скасувати Рішення №2 від 25.01.2023 Індустріального відділу у м.Дніпрі Головного Управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянки російської федерації ОСОБА_1 .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, де зазначив, що відповідно до обліків ГУ ДМС у Дніпропетровській області громадянка РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була вперше документована посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 терміном дії з 28.06.2021 до 28.06.2022, виданою органом 1203 - ТУ ДМС у Дніпропетровській області на підставі ч. 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу).

Будь-яких інших документів, що посвідчують особу іноземця та підтверджують законні підстави для тимчасового проживання в Україні, позивач не має, відповідно законні підстави перебування на території України з моменту закінчення строку дії тимчасової посвідки на проживання № НОМЕР_2 у позивача відсутні.

Із заявою про обмін посвідки на тимчасове проживання у зв`язку з закінченням строку її дії, громадянка РФ ОСОБА_1 у строки визначені частиною 2 статті 53 Закону № 3773-VI (не пізніше як за 10 календарних днів до закінчення строку дії посвідки) до ГУ ДМС у Дніпропетровській області не зверталася.

Таким чином, після закінчення строку дії посвідки, тобто, починаючи з 29.06.2022, громадянка РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зобов`язана в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України, як це передбачено вимогами частини 14 статті 4, пункту 5 частини 1 статті 51 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та пункту 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322.

Однак, громадянка РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухилилася від виїзду за межі України у строк визначений положеннями пункту 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322.

За результатом розгляду зазначеної вище заяви громадянки РФ ОСОБА_1 про оформлення посвідки на тимчасове проживання від 28.11.2022, ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення № 0524 від 22.12.2022 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі пп. 7 п. 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322. Зазначене рішення від 22.12.2022 в установленому законом порядку не скасовано, на час виникнення спірних правовідносин є діючим.

Зважаючи на той факт, що позивач ухилилася від виїзду за межі України у строк визначений положеннями пункту 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322, а також, продовжує ухилятися від виїзду за межі України навіть після прийняття компетентним суб`єктом владних повноважень рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання за заявою позивача поданою до ГУ ДМС у Дніпропетровській області 28.11.2022, стосовно громадянки РФ ОСОБА_1 25.01.2023 за порушення міграційного законодавства - ухилення від виїзду з території України після закінчення відповідного терміну перебування, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП, складено протокол серії ПР МДН № 004619, та винесено постанову про накладання адміністративного стягненні серії ПН МДН № 004612, якою накладено адміністративне стягнення у вигляд штрафу у розмірі 1 700 грн. Зазначена вище постанова про накладання адміністративного стягнення серії ПН МДН № 004612 від 25.01.2023 в установленому законом порядку не оскаржувалась.

З метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (у громадянки РФ ОСОБА_1 відсутні підстави для перебування на території України, виключний перелік яких визначено статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»), та в зв`язку з порушенням позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, керуючись положеннями статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відносно громадянки РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято рішення № 2 від 25.01.2023 про її примусове повернення до країни походження або третьої країни та з неї взято зобов`язання залишити територію України у термін не пізніше 24.02.2023, про що свідчить ії особистий підпис на сторінці 3 оскарженого рішення.

Отже, зважаючи на факт ухилення позивача від виїзду з території України після закінчення відповідного терміну перебування, враховуючи ту обставину, що із заявою про продовження строку перебування на території України у терміни, визначені ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивач не зверталася, підтверджується що громадянкою РФ ОСОБА_1 порушено міграційне законодавство, та на момент винесення оскарженого рішення ОСОБА_1 перебувала в Україні без законних на те підстав.

З заявою про добровільне повернення до країни походження або третьої країни відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивач до органів ДМС не зверталася.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до обліків ГУ ДМС у Дніпропетровській області громадянка РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була вперше документована посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 терміном дії з 28.06.2021 до 28.06.2022, виданою органом 1203 - ТУ ДМС у Дніпропетровській області на підставі ч. 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу).

На території України позивач має чоловіка - ОСОБА_2 , шлюб з яким було укладено 06.05.2021р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 , яке було видане Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

28.11.2022 позивач звернулась до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з заявою щодо обміну посвідки на тимчасове проживання з підстав закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання від 19.06.2021.

У свою чергу, Головне управління ДМС у Дніпропетровській області звернулось до Управління Служби Безпеки України у Дніпропетровській області із запитом від 30.11.2022 № 1201.3.1-19345/12.3-22 щодо наявності або відсутності підстав для відмови в оформленні (обміні) посвідки на тимчасове проживання на території України, за результатом розгляду якого Управлінням Служби Безпеки України у Дніпропетровській області надано відповідь від 15.12.2022 № 18219/1/1201-1201-22, де зазначено, що подальше документування громадянки рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідкою на тимчасове проживання, недоцільно на підставі пп. 7,11, п. 16 Постанови Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018.

З урахуванням наданої інформації Управлінням Служби Безпеки України у Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання від 22.12.2022 № 0524, яке отримано позивачем 27.12.2022, що підтверджується матеріалами справи.

Рішенням №2 від 25.01.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, громадянку РФ ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», було вирішено примусово повернути до російської федерації та зобов`язати покинути територію України до 24.01.2023 року.

Також щодо неї було складено постанову про накладення адміністративного стягнення від 25.01.2022р ПН МДН №004612 щодо порушення ч.1, ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» за ч.1 ст.203 КУПАП та притягнуто до відповідальності зі сплатою штрафу 1700 грн.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-УІ, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

За змістом п. 9 зазначеної норми Закону іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Підпунктом 10 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.

Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому ч. 4 ст. 4 Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства та зобов`язання роботодавця повідомити центральні органи виконавчої влади, що забезпечують реалізацію державної політики у сфері міграції, зайнятості населення та трудової міграції про дострокове розірвання чи припинення трудового договору з таким іноземцем або особою без громадянства (ч. 4 ст. 5 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Державної прикордонної служби України, продовжується територіальними органами або підрозділами Державної міграційної служби України відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.

Оформлення іноземцям та особам без громадянства посвідок на тимчасове або постійне проживання здійснюється територіальними органами або підрозділами Державної міграційної служби України згідно з Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 25 Д.

Так, згідно ст. 17 Закону іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (із змінами та доповненнями), заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року у справі № 160/1367/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДМС України у Дніпропетровській області було визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області від 22.12.2022 року № 0524 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву про оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі раніше поданих документів громадянкою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . Паспорт тип НОМЕР_1 виданий 19.06.2021 р. Орган , що видав : «МВД»).Таким чином підстави для примусового повернення позивача до країни походження на час розгляду справи скасовані за рішення суду

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Індустріального відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної Служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне судові витрати по справи віднести за рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 241-246, 250, 251,280 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Індустріального відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної Служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення №2 від 25 січня 2023 року Індустріального відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної Служби України в Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянки РФ ОСОБА_1 .

Судові витрати по справи віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі у десятиденний строк з дня ухвалення рішення апеляційної скарги.

Суддя В.В. Руденко