Справа № 280/2575/23
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 жовтня 2023 року Справа № 280/2575/23 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.11.2017;

-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.11.2017;

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.12.2015, з 01.04.2017 по 31.12.2021; з 01.02.2022 по 31.08.2022; та з 01.11.2022 по 02.02.2023;

-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.12.2015, з 01.04.2017 по 31.12.2021; з 01.02.2022 по 31.08.2022; та з 01.11.2022 по 02.02.2023;

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової доплати на період карантину до грошового забезпечення за період з березня 2021 року по 02.02.2023 у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375;

-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату на період карантину до грошового забезпечення за період з березня 2021 року по 02.02.2023 у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375;

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за один повний відпрацьований грудень місяць у 2015 році, за 10 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2017 рік, за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік, за 11 днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік, за 37 днів невикористаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, за 45 днів не використаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік;

-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за один повний відпрацьований грудень місяць у 2015 році, за 10 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2017 рік, за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік, за 11 днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік, за 37 днів невикористаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, за 45 днів не використаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 28.04.2003 по 06.11.2015 , а з 07.11.2015 був прийнятий на службу до поліції, з якої звільнився 02.02.2023 р. На момент звільнення мав звання капітана поліції, перебував на посаді старшого інспектора-чергового чергової частини відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції. На день звільнення мав стаж служби в поліції - 21 рік 02 місяці 20 днів; вислуга років на пільгових умовах - 02 роки 03 місяці 12 днів. На момент звільнення позивачу не було видано письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Із отриманої інформації на ряд адвокатських запитів стало відомо, що під час проходження служби відповідачем не в повному обсязі було здійснено нарахування та виплату грошового забезпечення позивача. Із наданих документів вбачається, що відповідачем ні під час несення служби, ні при звільнені зі служби в поліції не було виплачено ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період часу з 07.11.2015 по 31.12.2015., з 01.04.2017 по 31.12.2021; з 01.02.2022. по 31.08.2022; та з 01.11.2022 по 02.02.2023; індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017; не було виплачено компенсацію за невикористані дні відпусток, починаючи з грудня 2015 року, а всього за 103 дні невикористаної відпустки; а також не було виплачено додаткову доплату на період карантину до грошового забезпечення за період з березня 2021 року по 02.02.2023 у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375. Позивач вважає, що відповідачем порушено його права, оскільки вищезазначені нарахування та виплати грошового забезпечення не були йому здійснені. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 01.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву. Витребувано від Головного управління Національної поліції в Запорізькій області наступну інформацію (докази) з її документальним підтвердженням: інформацію (докази) з її документальним підтвердженням про щомісячні нарахування та виплати позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни», за період з березня 2021 року по лютий 2023 року; інформацію з її документальним підтвердженням щодо відпрацьованого позивачем часу в особливих умовах (забезпечення правопорядку і безпеки громадян та внаслідок виконання своїх обов`язків, наявний безпосередній контакт із населенням, тощо) за період 06.10.2020 по 22.09.2022; інформацію чи здійснювалась індексація грошового забезпечення позивачу у період з 07.11.2015 по 30.11.2017; довідку про кількість нічних змін, відпрацьованих позивачем у період з 07.11.2015 по 31.12.2015, з 01.04.2017 по 31.12.2021, з 01.02.2022 по 31.08.2022 та з 01.11.2022 по 02.02.2023, надати відповідну довідку (витяг) з обліку несення поліцейськими служби у нічний час.

Від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву 26.05.2023. У відзиві на позов представник відповідача вказує про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки індексація грошового забезпечення поліцейських проводиться з 01.11.2017; ГУНП здійснюється нарахування та виплати спірної доплати за службу в нічний час виключно на підставі змісту довідок обліку несення поліцейськими служби в нічний час, які знищені, відтак відсутні підстави вважати, що при обчисленні розрахунків з позивачем за вказані періоди ГУНП діяло з порушенням вимог закону; виконання позивачем посадових обов`язків упродовж всього періоду службу під час карантину не свідчить про право позивача на отримання додаткової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375. Також представником відповідача у відзиві на позов вказано, що у відповідача немає обов`язку щодо виплати компенсації за невикористані дні відпусток, оскільки при звільненні грошова компенсація сплачується лише за невикористану в році звільнення відпустку, а виплата грошової компенсації за не використані відпустки за 2015-2022 роки не сплачується. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

06.06.2023 від представника позивача адвоката Вертелецької Т.В. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що відповідач не навів жодної правової підстави, яка би дала право відповідачу не нараховувати позивачу індексацію за період з 07.11.2015 по 30.11.2017, а право на індексацію грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і це право не може позбавлятись чи обмежуватись за бажанням роботодавця; знищення документів не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення доплат за роботу в нічний час, оскільки надання чи ненадання таких довідок залежить виключно від волі відповідача, а служба позивача була добовою та передбачала постійні нічні зміни; позивач працював за наявності всіх умов, що дають право на встановлення додаткової виплати, передбаченої Постановою № 375, а тому відповідач мав встановити та виплачувати позивачу у спірний період доплату у розмірі до 50% грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу у відповідних умовах. У відповіді на відзив зазначено представником позивача, що враховуючи висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19 щодо релевантних норм права та способу їх застосування до спірних правовідносин, з урахуванням рішення Конституційного Суду України, з огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями ЗУ «Про Національну поліцію» і Порядку N 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України і ЗУ «Про відпустки», тому відповідач має виплатити компенсацію за невикористані дні відпусток за період з 2015 по 2022 роки.

Заперечень на відповідь на відзив від відповідача не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 28.04.2003 по 06.11.2015, а з 07.11.2015 був прийнятий на службу до поліції. Згідно наказу від 02.02.2023 № 60 о/с, відповідно до Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) капітана поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора-чергового чергової частини відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції, з 02 лютого 2023 р. На день звільнення: стаж служби в поліції - 21 рік 02 місяці 20 днів; вислуга років на пільгових умовах - 02 роки 03 місяці 12 днів; стаж служби в поліції для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції - 21 рік 02 місяці 20 днів. Виплатити компенсацію за 03 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік. Встановити щомісячну премію за лютий 2023 р. у розмірі 67,854%.

При звільненні позивачу не було надано письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Листом від 13.03.2023 р. № 860/05/3-23, наданим на адвокатський запит, ГУ НП в Запорізькій області повідомило, що позивачу надавались наступні відпустки:

- за один повний відпрацьований грудень місяць у 2015 році з рапортом про надання відпустки не звертався;

- чергова відпустка за 2016 рік з 27.05.2016 по 06.07.2016 використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 19.05.2016 № 185 о/с);

- частина чергової відпустки за 2017 рік з 26.05.2017 до 25.06.2017 використана у кількості 30 діб (наказ ГУНП в Запорізькій області від 31.05.2017 № 279 о/с). Залишок невикористаної частини чергової відпустки за 2017 рік 10 діб;

- щорічна основна оплачувана відпустка та додаткова оплачувана відпустка за 2018 рік з 29.10.2018 до 08.12.2018 (наказ ГУНП в запорізькій області від 18.10.2018 № 399 о/с). Відкликаний через службові обставини з 28.11.2018, невикористані 11 діб відпустки (наказ ГУНП в Запорізькій області від 27.11.2018 № 474 о/с);

- додаткова оплачувана відпустка за 2018 рік з 06.06.2019 до 17.06.2019 використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 06.06.2019 № 202 о/с);

- щорічна основна оплачувана відпустка за 2019 рік з 18.06.2019 до 18.07.2019 (наказ ГУНП в Запорізькій області від 06.06.2019 № 202 о/с). Відкликаний через службові обставини з 15.07.2019, невикористані 04 доби відпустки (наказ ГУНП в Запорізькій області від 10.07.2019 № 244 о/с);

- частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік з 13.07.2020 до 16.07.2020 (04 діб) використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 09.07.2020 № 255 о/с);

- додаткова оплачувана відпустка за 2019 рік з 17.07.2020 до 29.07.2020 використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 09.07.2020 № 255 о/с);

- частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік з 30.07.2020 до 11.08.2020 (13 діб) використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 09.07.2020 № 255 о/с);

- частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік з 30.07.2021 до 15.08.2021 (17 діб) використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 29.07.2021 № 349 о/с);

- частина додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік з 16.08.2021 до 18.08.2021 (03 доби) використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 29.07.2021 № 349 о/с). Залишок невикористаної частини додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік 11 діб;

- частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік з 18.11.2022 до 24.11.2022 (07 діб) використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 17.11.2022 № 1205 о/с). Залишок невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік складає 37 діб.

- Щорічна основна оплачувана відпустка та додаткова оплачувана відпустка за 2022 рік не використана кількістю 45 діб.

- Повідомлено, що за 03 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік виплачена компенсація при звільненні 02.02.2023 року.

Листом від 17.03.2023 № 956/05/3-23, наданим на адвокатський запит, відповідачем було надано розрахункові листи щодо грошового забезпечення та інших виплат ОСОБА_1 за період з листопада 2015 року до лютого 2023 року включно.

Відповідно до листів відповідача, наданих на адвокатські запити, встановлено, що відповідачем ні під час несення служби, ні при звільнені зі служби в поліції не було виплачено позивачу доплату за службу в нічний час за період за період часу з 07.11.2015 по 31.12.2015 , з 01.04.2017 по 31.12.2021 ; з 01.02.2022 по 31.08.2022.; та з 01.11.2022 по 02.02.2023; індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017. Згідно відомостей відповідача, ним не було виплачено позивачу компенсацію за невикористані дні відпусток за один повний відпрацьований грудень місяць у 2015 році; за 10 днів невикористаної частини чергової відпустки за 2017 рік; за невикористані 11 діб відпустки за 2018 рік; за невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік 11 діб; за 37 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік; 45 діб не використаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік. Всього не виплачено компенсації за 103 дні невикористаної відпустки. А також відповідачем не було виплачено позивачу додаткову доплату на період карантину до грошового забезпечення за період з березня 2021 р. по 02.02.2023 р. у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375.

При вирішенні спору по суті суд виходить з зазначеного вище та викладеного нижче.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абз. 1 ст. 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про оплату праці», основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно ст. 15 ЗУ «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 22 ЗУ «Про оплату праці» визначено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до положень ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи або через установи банків, поштовим переказом.

Згідно ст. 25 ЗУ «Про оплату праці», забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, Роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з частини 1, 2 статті 94 Закону України «Про національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 1 Постанови КМУ «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 № 988 (далі - Постанова № 988) грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Щодо права позивача на отримання індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 р. по 30 листопада 2017 р, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 5 статті 94 Закону №580-VIII грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення (далі - Закон № 1282-ХІІ).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частинами першою, п`ятою статті 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно положень статті 4 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині 1 цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено у статті 6 Закону № 1282-ХІІ, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 1078 (у редакції до 24 жовтня 2017 року) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат, установлених законодавством), крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим), щомісячна страхова виплата особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхова виплата дитині, яка народилась інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності); суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782, яка набрала чинності 24 жовтня 2017 року, внесено зміну до пункту 2 Порядку № 1078, доповнивши абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».

За змістом пункту 4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Отже, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Згідно із пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету; індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються; індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно із абзацом 8 пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

З аналізу наведених вище нормативно-правових актів слідує, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 вказав, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Судом встановлено, що відповідно до офіційної інформації Держстату величина індексу споживчих цін у 2016-2017 роках перевищила поріг індексації 103% (електронний ресурс: http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm). Вказані обставини сторонами не оспорюються.

З відомостей про грошове забезпечення позивача, наявних в матеріалах справи, вбачається, що позивачу за період служби з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

При цьому суд звертає увагу відповідача на те, що визначати базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення та визначати періоди за які має бути нарахована індексація покладається на суб`єкта владних повноважень до тих пір, поки між сторонами відсутній спір з цього приводу.

Посилання відповідача на те, що лише Постановою №782 до Порядку №1078 внесено зміни та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення, тому лише з цієї дати вказані особи мають право на індексацію, суд відхиляє, оскільки право на індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) прямо передбачено положеннями Закону №580-VIII та Закону №1282-XII. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі №2140/1763/18.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.12.2015, з 01.04.2017 по 31.12.2021; з 01.02.2022 р. по 31.08.2022; та з 01.11.2022 по 02.02.2023 та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити позивачу заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за вищезазначений період, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII, порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 1 постанови КМУ від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Приписами підпункту 3 пункту 5 постанови КМУ № 988 передбачено обов`язок виплачувати поліцейським доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

За пунктом 8 постанова КМУ № 988 набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Закон України «Про Національну поліцію» прийнятий 02 липня 2015 року та набрав чинності 07 листопада 2015 року.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06 квітня 2016 року затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799.

Так, пунктом 3 розділу 1 вказаного Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 11 розділу 2 Порядку №260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов. Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Головне управління Національної поліції в Запорізькій області листом №30аз/46/01/05-2023 від 03.04.2023 року на адвокатський запит представника позивача повідомило, що до графіки чергувань ОСОБА_1 з грудня 2015 по лютий 2022 включно знищено. Надано копії графіків чергувань, копії розстановки нарядів з березня 2022 р. У відзиві на позов представник відповідач зазначив про те, що довідки обліку несення позивачем служби в нічний час за період з грудня 2015 року по лютий 2022 року знищено.

Проте, складання довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час не залежить від волі позивача, оскільки надання чи ненадання таких довідок залежить виключно від волі відповідача. Відсутність такої довідки не може впливати на нарахування та виплату доплати за службу в нічний час в порядку та розмірі, визначених постановою КМУ №988 та Порядком № 260.

Суд бере до уваги доводи сторони позивача про те, що позивач перебував за весь час своєї служби на посаді старшого чергового чергової частини, ця посада передбачає постійні нічні зміни. Те, що служба позивача була добова та передбачала постійні нічні зміни, виходить із самої назви посади: старший інспектор-черговий чергової частини. Згідно п. 2.7. Посадової інструкції позивача старший інспектор-черговий (оперативний черговий) забезпечує отримання кореспонденції, у тому числі від громадян, яка надходить до відділу поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області у неробочий час, святкові та вихідні дні, для подальшої її передачі до підрозділу документального забезпечення…

Згідно п. 2.12 посадової інструкції, старший інспектор-черговий (оперативний черговий) чергової частини, здійснює приймання, реєстрацію заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події… Згідно п. 2.13 Посадової інструкції, у вечірній і нічний час здійснює контроль за несенням служби нарядами з охорони адміністративного будинку Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області….

Згідно п. 2.21 Посадової інструкції, … формує добові оперативні зведення….

Розділом 4 Посадової інструкції передбачалась відповідальність позивача, де серед іншого, згідно п. 4.5., старший інспектор-черговий чергової частини несе відповідальність за організацію роботи чергової частини протягом чергової доби.

Те, що Відповідач в якісь місяці платив такі доплати підтверджує право на отримання доплат позивачем і за інші періоди несення його служби в нічний час.

Таким чином, Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 , з 01.04.2017 по 31.12.2021; з 01.02.2022 по 31.08.2022 ; та з 01.11.2022 по 02.02.2023.

З огляду на викладене, суд, з огляду на протиправну бездіяльність відповідача, приходить до висновку про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.12.2015, з 01.04.2017 по 31.12.2021; з 01.02.2022 по 31.08.2022 ; та з 01.11.2022 по 02.02.2023.

Щодо права позивача на отримання додаткової доплати на період карантину до грошового забезпечення за період з березня 2021 року . по 02.02.2023 року у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375, суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі постанова №211) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався і діяв на момент звільнення позивача зі служби.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» (далі - Постанова №375) установлено, що на період дії карантину, встановленого постановою №211, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

За приписами пп. 2-5 Постанови №375, встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.

Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.

Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 червня 2020 року №485 «Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я» затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (далі - Порядок).

Згідно п. 1 Порядку цей Порядок визначає механізм використання коштів державного бюджету за програмами, зокрема: здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками (далі бюджетні кошти).

Згідно з пунктом 2 Порядку, головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція (далі органи системи МВС).

Абзацами 1 та 2 пункту 4 Порядку визначено, що кошти, отримані органами системи МВС відповідно до пункту 3 цього Порядку, використовуються виключно для: доплати до грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії та Адміністрації Держприкордонслужби, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

На виконання пункту 4 Постанови №375 Міністерством внутрішніх справ видано наказ від 03 червня 2020 року №431 «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину», яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4).

Таким чином, підставою для отримання доплати за Постановою №375 є сукупність таких умов:

1) особа є поліцейським;

2) забезпечує життєдіяльність населення, зокрема шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України;

3) внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням.

При цьому, за правовою конструкцією пункту 1 постанови №375, за наявності всіх зазначених вище умов додаткова доплата встановлюється поліцейським імперативно, а не на розсуд керівництва.

Суд бере до уваги доводи сторони позивача про те, що під час несення служби позивач постійно здійснював спілкування із громадянами, що прямо передбачено посадовою інструкцією.

Відповідно до Посадової інструкції позивача, старший інспектор-черговий чергової частини:

П. 2.7. забезпечує отримання кореспонденції, у тому числі від громадян, яка надходить до відділу поліції … у неробочий час, святкові та вихідні дні, а за необхідності - для негайної доповіді начальнику відділу або відповідальному по відділу поліції;

П. 2.8. здійснює передачу доручень керівників ГУНП, УОАЗОР, Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області щодо проведення заходів з ліквідації наслідків надзвичайних подій, встановлення та затримання осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних порушень;

П. 2.12. здійснює приймання, реєстрацію заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, організовує негайне реагування та вжиття невідкладних заходів щодо їх вирішення.

П. 2.22 Контролює: 2.22.1. дотримання законодавства та відомчих вимог при поміщенні доставлених осіб до кімнат для затримання та доставлених (КЗД) до територіальних підрозділів; 2.22.2. Дотримання пропускного режиму, стан охорони адміністративної будівлі…..

Розділ 4 Посадової інструкції: ….. несе відповідальність за ..4.5. організацію роботи чергової частини протягом чергової доби.

Тож, позивач у спірний період часу належав до категорії поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт, що підтверджується наявністю карантину, перебування на посаді поліцейського, сумлінним та постійним виконанням своїх службових обов`язків.

Тобто позивач працював за наявності всіх умов, що дають право на встановлення додаткової виплати, передбаченої Постановою № 375, а тому відповідач мав встановити та виплачувати останньому в цей період додаткову доплату у розмірі до 50% грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу у відповідних умовах, що протиправно не здійснив.

Доводи сторони відповідача про те, що відповідачем не приймались накази про встановлення спірної доплати, судом відхиляються, оскільки неприйняття зазначених наказів не є перешкодою для задоволення позову, тому що у випадку задоволення вимог позивача відповідач повинен прийняти такі накази за спірний період часу, визначивши відсотковий розмір додаткової доплати до грошового забезпечення, після чого нарахувати і виплатити позивачу невиплачену за цей час доплату.

Відповідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Також органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Вищезазначене узгоджується із висновками Восьмого апеляційного адміністративного суду викладеному, зокрема у постановах від 01 травня 2023 року у справі № 380/11723/22, від 01 травня 2023 року у справі № 380/14372/22; Третього апеляційного адміністративного суду у постановах від 09 листопада 2022 року у справі № 160/7849/22, від 19 жовтня 2022 року у справі № 160/3417/22.

Оскільки посада та обов`язки позивача за період з 2020 року по лютий 2023 року були незмінні, а карантин спричинений коронавірусом SARS-CoV-2 - не скасовувався та продовжував свою дію на момент звільнення позивача зі служби, відповідач не мав повноважень щодо припинення нарахування доплати встановленої на період дії карантину постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 375.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за один повний відпрацьований грудень місяць у 2015 році, за 10 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2017 рік, за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік, за 11 днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік, за 37 днів невикористаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, за 45 днів не використаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні відпусток за вказані вище періоди, суд зазначає наступне.

Згідно наказу від 02.02.2023 № 60 о/с, позивачу при звільнені було наказано виплатити компенсацію тільки за 03 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік. За інші роки виплати компенсації невикористаної відпустки не було.

Відповідно до листа від 13.03.2023 р. № 860/05/3-23 ГУ НП в Запорізькій області повідомило, що позивачу надавались наступні відпустки:

- за один повний відпрацьований грудень місяць у 2015 році з рапортом про надання відпустки не звертався;

- чергова відпустка за 2016 рік з 27.05.2016 по 06.07.2016 використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 19.05.2016 № 185 о/с);

- частина чергової відпустки за 2017 рік з 26.05.2017 до 25.06.2017 використана у кількості 30 діб (наказ ГУНП в Запорізькій області від 31.05.2017 № 279 о/с). Залишок невикористаної частини чергової відпустки за 2017 рік 10 діб;

- щорічна основна оплачувана відпустка та додаткова оплачувана відпустка за 2018 рік з 29.10.2018 до 08.12.2018 (наказ ГУНП в запорізькій області від 18.10.2018 № 399 о/с). Відкликаний через службові обставини з 28.11.2018, невикористані 11 діб відпустки (наказ ГУНП в Запорізькій області від 27.11.2018 № 474 о/с);

- додаткова оплачувана відпустка за 2018 рік з 06.06.2019 до 17.06.2019 використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 06.06.2019 № 202 о/с);

- щорічна основна оплачувана відпустка за 2019 рік з 18.06.2019 до 18.07.2019 (наказ ГУНП в Запорізькій області від 06.06.2019 № 202 о/с). Відкликаний через службові обставини з 15.07.2019, невикористані 04 доби відпустки (наказ ГУНП в Запорізькій області від 10.07.2019 № 244 о/с);

- частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік з 13.07.2020 до 16.07.2020 (04 діб) використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 09.07.2020 № 255 о/с);

- додаткова оплачувана відпустка за 2019 рік з 17.07.2020 до 29.07.2020 використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 09.07.2020 № 255 о/с);

- частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік з 30.07.2020 до 11.08.2020 (13 діб) використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 09.07.2020 № 255 о/с);

- частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік з 30.07.2021 до 15.08.2021 (17 діб) використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 29.07.2021 № 349 о/с);

- частина додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік з 16.08.2021 до 18.08.2021 (03 доби) використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 29.07.2021 № 349 о/с). Залишок невикористаної частини додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік 11 діб;

- частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік з 18.11.2022 до 24.11.2022 (07 діб) використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 17.11.2022 № 1205 о/с). Залишок невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік складає 37 діб.

- Щорічна основна оплачувана відпустка та додаткова оплачувана відпустка за 2022 рік не використана кількістю 45 діб.

- Повідомлено, що за 03 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік виплачена компенсація при звільненні 02.02.2023 року.

Отже, позивачу при звільненні не було нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за один повний відпрацьований грудень місяць у 2015 році, за 10 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2017 рік, за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік, за 11 днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік, за 37 днів невикористаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, за 45 днів не використаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік. Всього не виплачено компенсації за 103 дні невикористаної відпустки.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Закон України «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 ЗУ «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 31) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 161 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 181 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 83 КЗпП України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).

Згідно з частиною першою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частиною першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішній справ України 06 квітня 2016 року №260 (далі - Порядок № 260, у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом сьомим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення (абзац восьмий пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260).

Право працюючої особи на відпочинок у формі щорічної оплачуваної відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Положеннями Закону №580-VIII визначені підстави та умови отримання цієї відпустки поліцейськими. Так, відповідно до частини першої статті 92 і частин першої, другої, третьої і четвертої статті 93 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки, які складаються з щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю не менше тридцяти календарних днів, на яку мають всі поліцейські, незалежно від займаної посади та характеру виконуваної роботи, та з щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю не більше п`ятнадцяти діб, для одержання якої необхідна наявність спеціальної підстави - досягнення п`ятирічного стажу в поліції.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, якими передбачено, що поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Одночасно, не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. При цьому, за бажанням поліцейського, він може використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Тобто, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), не використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на неврегулювання положеннями Закону №580-VIII та Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку про застосування при вирішенні спору у цій справі приписів КЗпП України та Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 указаного Закону і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної так і додаткової відпусток.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19 та від 31 березня 2021 у справі N 320/3843/20.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористану частину щорічних та додаткових відпусток за 2015 - 2022 роки. Однак, відповідачем протиправно не виплачено позивачу таку компенсацію.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за один повний відпрацьований грудень місяць у 2015 році, за 10 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2017 рік, за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік, за 11 днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік, за 37 днів невикористаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, за 45 днів не використаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, та зобов`язання нарахувати та виплатити таку компенсацію за вказаний період, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення позивача зі служби в поліції.

Згідно з частинами 1, 2статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про повне задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому витрати зі сплати судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 77, 132, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, буд. 29, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.11.2017.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.11.2017.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.12.2015, з 01.04.2017 по 31.12.2021; з 01.02.2022 по 31.08.2022.; та з 01.11.2022 по 02.02.2023.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області (код нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.12.2015, з 01.04.2017 по 31.12.2021; з 01.02.2022 по 31.08.2022.; та з 01.11.2022 по 02.02.2023.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової доплати на період карантину до грошового забезпечення за період з березня 2021 року по 02.02.2023 у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату на період карантину до грошового забезпечення за період з березня 2021 року по 02.02.2023 у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за один повний відпрацьований грудень місяць у 2015 році, за 10 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2017 рік, за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік, за 11 днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік, за 37 днів невикористаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, за 45 днів не використаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за один повний відпрацьований грудень місяць у 2015 році, за 10 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2017 рік, за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік, за 11 днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік, за 37 днів невикористаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, за 45 днів не використаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова