Справа № 200/4208/23
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 року Справа№200/4208/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним рішення від 23.05.2023 року №42 та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним рішення від 23.05.2023 року №42 та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.05.2023 позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську з письмовою заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. До зазначеної вище заяви нею було додано усі необхідні для призначення пенсії документи, зокрема, довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, від 20.01.2023 № 1 виданої Краматорським підрядним спеціалізованим дорожнім ремонтно-будівельним відокремленим підрозділом ТДВ «ОБЛДОРРЕМБУД» та довідка від 21.12.2022 № 391 видана Комунальним некомерційним підприємством «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» на підтвердження пільгового стажу за Списком № 2. Позивач зазначила, що 23.05.2023 Головним управлінням ПФУ в Рівненській області (далі відповідач), за №2 їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, з підстав п.2 ч.2 ст.114 ЗУ від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», через відсутність пенсійного віку та пільгового стажу. Позивач зауважила, що відповідно до спірного рішення їй відповідачем до пільгового стажу не зараховано: період роботи з 21.06.1995 по 01.10.1996, з 24.10.1996 по 07.05.2005 згідно довідки від 20.01.2023 № 1, оскільки довідка не відповідає постанові № 637 (додатку 5) від 12.08.1993, а саме: відсутній підпис начальника відділу кадрів; період роботи з 25.03.2011 по 31.12.2018 згідно довідки від 21.12.2022 № 391, оскільки відсутні накази про результати атестації робочих місць. Зазначене рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 23.05.2023 за № вважає безпідставним, необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Позивач просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 23.05.2023 №42 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 частини 2 статті 114 ЗУ від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами) та зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 23.02.2022.

Ухвалою суду від 22.08.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Про відкриття провадження у справі, учасники справи були повідомлені належним чином, відповідно до наявності у відповідача кабінету електронного суду, про що свідчить відповідна відмітка де в графі «доставлено» зазначена дата 22.08.2023.

Позивач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі відповідно до наявної в матеріалах справи картки обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду від 21.09.2023 №200/4208/23, відповідно до якої копію ухвали про відкриття провадження у справі було направлено на електронну скриньку представника позивача адвоката Ващенка О.В. зазначену ним у його позовній заяві - ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідач відзив на адміністративний позов не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на адміністративний позов у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Відповідно до наявного в матеріалах справи паспорту серії НОМЕР_2 виданого Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області від 09.03.1999 є громадянином України.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, позивач звернулася до територіальних органів ПФУ 16.05.2023, що підтверджується позовною заявою та рішенням про відмову у призначенні пенсії від 23.05.2023.

Відповідно до принципу екстериторіальності для розгляду заяви про призначення пенсії був визначений структурний підрозділ - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, що підтверджується рішенням про відмову №42 від 23.05.2023 та не заперечується сторонами по справі.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області на підставі заяви позивача від 23.05.2023 було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №42 від 23.05.2023, відповідно до якого було зазначено, - відмова про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . Дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 16.05.2023. Пенсійний вік визначений п.2 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) становить 55 років. Вік заявника 51 рік 2 місяці 23 дні. Необхідний страховий стаж визначений п.2 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) становить не менше 25 років. Страховий стаж особи становить 32 роки 4 місяці 4 дні. Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 визначений п.2 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 10 років. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 відсутній. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. До пільгового стажу не зараховано: період роботи з 21.06.1995 по 01.10.1996, з 24.10.1996 по 07.05.2005 згідно довідки від 20.01.2023 № 1, оскільки довідка не відповідає Постанові № 637 (додатку 5) від 12.08.1993, а саме: відсутній підпис начальника відділу кадрів; період роботи з 25.03.2011 по 31.12.2018 згідно довідки від 21.12.2022 № 391, оскільки відсутні накази про результати атестації робочих місць. Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність пенсійного віку та пільгового стажу роботи. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Отже, спірним питанням в даній справі є не зарахування певних періодів роботи позивача відповідачем до її пільгового стажу за Списком №2 та як наслідок не призначення позивачу пенсії передбаченої відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII, право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.

Таким чином, відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 51 року, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею віку 55 років, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Щодо незарахування до пільгового стажу позивача періоду її роботи з 21.06.1995 по 01.10.1996, з 24.10.1996 по 07.05.2005 згідно довідки від 20.01.2023 №1, оскільки довідка не відповідає Постанові №637 (додатку №5) від 12.08.1993, а саме відсутній підпис начальника відділу кадрів, суд зазначає наступне.

На підставі статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках:

1) відсутність трудової книжки;

2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_3 дата заповнення 21.06.1995, з якої вбачається, що позивач у спірний період працювала:

- 21.06.1995 по 01.10.1996, працювала на Краматорському ВАТ ПС ДРБ асфальтобетонником по 2 розряду, номера записів 1,2 в трудовій книжці;

- 24.10.1996 по 06.05.2002, працювала на Краматорському ВАТ ПСДРБ асфальтобетонником по 3 розряду, номер запису 3 в трудовій книжці;

- 07.05.2002 по 07.07.2005, працювала на Краматорському ВАТ ПСДРБ асфальтобетонником присвоєний 4 розряд асфальтобетонника, номера записів 4, 5 в трудовій книжці.

Як свідчать записи в трудовій книжці позивача вони не містять інформації про зайнятість позивача на зазначених роботах повний робочий день в важких та шкідливих умовах праці в період з 21.06.1995 по 01.10.1996, з 24.10.1996 по 07.05.2005 на Краматорському ВАТ ПСДРБ.

Отже, для отримання позивачем права на пенсію необхідно надати документи до пенсійного органу на підтвердження роботи повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Як свідчать матеріали справи позивачем надана така довідка разом із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах від 20.01.2023 № 1.

В одній довідці зазначено, що Краматорське ПС ДРБУ ВАТ «Облдоррембуд» перейменовано в Краматорський підрядний спеціалізований дорожній ремонтно-будівельний відокремлений підрозділ ПАТ «Облдоррембуд», наказ №1 ПАТ «Облдоррембуд» від 17.11.2011. У зв`язку з реорганізацією ПАТ «Облдоррембуд» шляхом перетворення в Товариство з додатковою відповідальністю «Облдоррембуд» (протокол №1 від 03.12.2016). На підставі Наказу №4 від 17.01.2017 ТДВ «Облдоррембуд», Краматорський підрядний спеціалізований дорожній ремонтно-будівельний відокремлений підрозділ перейменований в Краматорський підрядний спеціалізований дорожній ремонтно-будівельний відокремлений підрозділ ТДВ «Облдоррембуд».

Довідкою Краматорського підрядного спеціалізованого дорожнього ремонтно-будівельного відокремленого підрозділу ТДВ «Облдоррембуд» від 20.01.2023 за №1, підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала повний робочий день в Краматорському ПС ДРБ ВП ТДВ «Облдоррембуд» (укладання гарячого асфальтобетону) на посаді асфальтобетонника, що передбачено списком №2 розділ ХХVІІ позиція 27а Постанова КМУ №36 від 16.01.2003. Атестація робочих місць проведена відповідно до наказів: Наказ №12 від 15.02.1993; Наказ №126 від 30.10.1998; Наказ №252 від 31.10.2003. За час роботи пільговий стаж склав: з 21.06.1995 по 01.10.1996 - 1 рік 03 місяці 11 днів(наказ про прийняття на роботу №79-л від 21.06.1995, наказ про звільнення №87-л від 01.10.1996); з 24.10.1996 по 07.05.2005 - 08 років 08 місяців 14 днів (наказ про прийняття на роботу №93-л від 22.10.1996, наказ про звільнення №162-к від 07.07.2005). Всього - 9 років 11 місяців 25 днів. Підстава: особова картка Т-2, накази по підприємству, розрахунково-платіжні відомості.

Судом встановлено, що вищезазначена довідка має підписи Директора ПС ДРБВП ТДВ «Облдоррембуд» С.О.Бандурка та головного бухгалтера підприємства Креснікової Т.В.

Щодо зазначеного відповідачем у його рішенні про відмову у призначенні пенсії від 23.05.2023, щодо відсутності підпису начальника відділу кадрів суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що згідно вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 Про трудові книжки працівників, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р., усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р., у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Відповідно до п.2.1 Порядку, подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Як вже вище зазначалось, пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Аналіз вищенаведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Як вже судом зазначалось та було встановлено, що позивач працювала відповідно до наявної в матеріалах справи трудової книжки серії НОМЕР_3 у спірний період з 21.06.1995 по 01.10.1996, з 24.10.1996 по 07.05.2005 в Краматорському ПС ДРБ ВП ТДВ «Облдоррембуд» (укладання гарячого асфальтобетону) на посаді асфальтобетонника.

Згідно з п. 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі Порядок № 383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Суд зазначає, що на період роботи позивача з 21.06.1995 по 07.07.2005 діяв Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад та показників із шкідливими та тяжкими умовами праці, зайнятість в яких надає право на пенсію на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 та постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

Згідно зі Списком № 2 виробництв, професій, посад і показників із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, розділом XXVII «Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об`єктів» (код 2290000а-11140), а) робітники, передбачено посаду асфальтобетонника.

Відповідно до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, розділом XXVII «БУДІВНИЦТВО» (позиція 27а) передбачено посаду асфальтобетонника.

З огляду на викладене, посада асфальтобетонника включена до Списку № 2, що дає право на пільгову пенсію.

З трудової книжки позивача судом встановлено, що позивач виконував роботи із шкідливими і важкими умовами праці.

Відповідачем не зазначено яку саме інформацію не зазначено у записах трудової книжки позивача, що не надає можливості зарахувати до пільгового стажу позивача період роботи у Краматорському ПС ДРБ ВП ТДВ «Облдоррембуд».

Згідно довідки Краматорського підрядного спеціалізованого дорожнього ремонтно-будівельного відокремленого підрозділу ТДВ «Облдоррембуд» від 20.01.2023 за №1, підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала повний робочий день в Краматорському ПС ДРБ ВП ТДВ «Облдоррембуд» (укладання гарячого асфальтобетону) на посаді асфальтобетонника, що передбачено списком №2 розділ ХХVІІ позиція 27а Постанова КМУ №36 від 16.01.2003. Атестація робочих місць проведена відповідно до наказів: Наказ №12 від 15.02.1993; Наказ №126 від 30.10.1998; Наказ №252 від 31.10.2003. За час роботи пільговий стаж склав: з 21.06.1995 по 01.10.1996 - 1 рік 03 місяці 11 днів(наказ про прийняття на роботу №79-л від 21.06.1995, наказ про звільнення №87-л від 01.10.1996); з 24.10.1996 по 07.05.2005 - 08 років 08 місяців 14 днів (наказ про прийняття на роботу №93-л від 22.10.1996, наказ про звільнення №162-к від 07.07.2005). Всього - 9 років 11 місяців 25 днів. Підстава: особова картка Т-2, накази по підприємству, розрахунково-платіжні відомості.

Судом було встановлено, що при складанні посадовими особами вищезазначеної довідки було допущено помилку в графі де зазначено період роботи позивача з 24.10.1996 по 07.05.2005 (що також було відображено відповідачем у його спірному рішенні), тому що відповідно до довідки цей період дорівнює 08 років 08 місяців 14 днів, та відповідно до записів у трудовій книжці позивача її було звільнено не 07.05.2005, а 07.07.2005, що дорівнює 08 років 08 місяців 14 днів.

Аналізуючи зміст довідки від 20.01.2023 №1 суд дійшов висновку, що вказана довідка підтверджує зайнятість позивача повний робочий день за професією асфальтобетонника у період з 21.06.1995 по 01.10.1996 та з 24.10.1996 по 07.07.2005, а також те що, вказана професія передбачена Списком № 2 виробництв, професій, посад і показників із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Щодо посилання відповідача у рішенні №42 від 23.05.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на відсутність у довідці від 20.01.2023 №1 підпису начальника відділу кадрів, суд зазначає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок видачі довідки про підтвердження стажу роботи для призначення пільгової пенсії. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відсутність в такій довідці підпису начальника відділу кадрів не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення довідки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні довідки.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці чи у довідці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні спірного періоду роботи, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню.

Стосовно незарахування позивачу періоду її роботи з 25.03.2011 по 31.12.2018 згідно довідки від 21.12.2022 №391, оскільки відсутні накази про результати атестації робочих місць, суд зазначає наступне.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_3 дата заповнення 21.06.1995, з якої вбачається, що позивач у спірний період працювала:

- з 25.03.2011 по 30.09.2014 в КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Краматорська», прийнята в легеневе відділення №2 сестрою-господинею, номера запису 19 в трудовій книжці;

- з 01.10.2014 по 31.12.2018, переведена в ЛВ-2 молодшою медичною сестрою палатного, номера записів 20, 21, 22 в трудовій книжці;

- з 01.01.2019 переміщена з посади молодшої медичної сестри (санітарки) палатної в туберкульозне легеневе відділення для дорослих №1, номер запису 23 в трудовій книжці.

Як свідчать матеріали справи позивачем разом із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах була надана довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яка була видана Комунальним некомерційним підприємством «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» від 21.12.2022 №391. В якій було зазначено наступне, що видана ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те що зазначена особа працює повний робочий день в КНП «Обласний клінічній протитуберкульозний диспансер» за період з 25.03.2011 по 30.09.2014 (наказ про прийняття №22-к від 23.03.2011) виконувала роботу сестри господині у легеневому відділенні №2 з повним робочим днем (що не передбачено Списком №2). За період з 01.10.2014 по 31.12.2018 (наказ про переведення №55-к від 30.09.2014) виконувала роботу по обслуговуванню хворих на туберкульоз у легеневому відділенні №2 з повним робочим днем за професією, посадою молодша сестра (санітарка) код КП 5132, що передбачена Списком 2 розділ ХХІV (код 24а) підстави з 01.10.2014 по 02.08.2016 постанова КМУ від 16.01.2003 №36; з 03.08.2016 по 31.12.2018 постанова КМУ від 24.06.2016 №461. За період з 01.01.2019 по 19.12.2022 (наказ про переміщення на посаді №03-к від 02.01.2019) виконувала роботу по обслуговуванню хворих на туберкульоз у легеневому відділенні №1 з повним робочим днем за професією посадою молодша медична сестра (санітарка) код КП 5132, що передбачена Списком 2 розділ ХХІV, підстава Постанова КМУ від 24.06.2016 №461. За період з 01.10.2014 по 19.12.2022 стаж 8 років 2 місяці 20 днів. Підстава для видачі - особиста картка 112, книга наказів, атестація робочих місць: наказ від 16.12.2013 №69-к, наказ від 14.12.2018 №144-к. В довідці також зазначено, що Наказом МОЗ України від 19.07.1995 №133 «Про затвердження переліку особливо небезпечних, інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» туберкульоз віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, що викликається мікобактеріями туберкульозу. Згідно із Законом «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» протитуберкульозні заклади є спеціалізованими закладами охорони здоров`я що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну стаціонарну та амбулаторну допомогу хворим на туберкульоз.

Цією довідкою підтверджено, що позивач працювала повний робочий день в КНП «Обласному клінічному протитуберкульозному диспансері» у період з 01.10.2014 по 31.12.2018 та з 01.01.2019 по 19.12.2022 на посаді молодшої медичної сестри (санітарки), що передбачено Списком №2, розділом XXIV, позицією - 24а, що передбачено постановою КМУ від 16.01.2003 №36 та Списком №2, розділом XXIV, що передбачено постановою КМУ від 24.06.2016 № 461.

Таким чином, наданими позивачем документами - трудовою книжкою, довідкою тощо, підтверджується пільговий характер роботи ОСОБА_1 в період з 01.10.2014 по 19.12.2022 в КНП «Обласному клінічному протитуберкульозному диспансері», та в своїй сукупності зазначені докази дають підстави до висновку, що посада позивача, на якій вона працювала в зазначений період часу віднесені до відповідних Списків №2.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442, проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах, а саме:

« особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону N 1788-XII.»

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Таким чином, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

З огляду на вищевикладене пенсійним органом протиправно відмовлено позивачу в зарахуванні до пільгового стажу періоду її роботи з 01.10.2014 по 19.12.2022 в КНП «Обласному клінічному протитуберкульозному диспансері» з підстав відсутності наказів про результати атестації робочих місць.

Стосовно позовної вимоги позивача призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 23.02.2022, суд зазначає наступне.

Судом було встановлено, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії до територіальних органів Пенсійного фонду України в Донецькій області 16.05.2023 та за принципом екстериторіальності, заяву про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Позивач 23 лютого 1972 року народження, що підтверджується наявними документами та не заперечується сторонами по справі, отже на момент звернення позивачу було 51 рік 2 місяці 23 дні.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Судом було вже встановлено, що відмова відповідача в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 51 року, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею віку 55 років, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Враховуючи, що на момент звернення позивач досяг необхідного пенсійного віку тобто 50 років, мав страхового стажу 32 роки 4 місяці 4 дні, що не заперечується сторонами по справі.

Наявність пільгового стажу за Списком №2 була доведена наданими доказами позивачем, які наявні в матеріалах справи та були надані відповідачу разом із заявою про призначення пенсії, та за даними документами судом було встановлено наявність у позивача пільгового стажу за Списком №2 - за період з 21.06.1995 по 01.10.1996, з 24.10.1996 по 07.05.2005 - 9 років 11 місяців 25 днів; за період з 01.10.2014 по 19.12.2022 - 8 років 2 місяці 20 днів, що разом складає 18 років 2 місяці 15 днів.

Враховуючи вищезазначене, а також приписи п.2 ч.2 ст.114 ЗУ №1058, суд вважає, що позивач має в наявності всі вимоги: 50 років (з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20) та наявність повних 25 років страхового стажу, повних 18 років пільгового стажу передбаченого за Списком №2, суд дійшов до висновку, що позивач має право на призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах передбаченої п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту свого порушеного права шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію та зарахувати спірні періоди, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 дійшов висновку, згідно якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

В постанові від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд сформулював визначення «ефективного правосуддя» та зазначив, що комплексний аналіз приписів КАС України дає суду підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зазначені висновки також відповідають позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16 та від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а.

Водночас у постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював висновок, згідно якого у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, а також те, що під час розгляду адміністративного спору судом встановлено дотримання позивачем необхідних умов для призначення пенсії за віком, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 наступних періодів роботи: на Краматорському ВАТ ПС ДРБУ з 21.06.1995 по 01.10.1996 на посаді асфальтобетонника 2 розряду; з 24.10.1996 по 07.07.2005 на посаді асфальтобетонника 3, 4 розряду відповідно; в КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Краматорська» з 01.10.2014 по 31.12.2018 на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) у легеневому відділенні №2 та з 01.01.2019 по 19.12.2022 на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) у легеневому відділенні №1; крім того, визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу від 23.05.2023 №42 та зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоди її роботи: на Краматорському ВАТ ПС ДРБУ з 21.06.1995 по 01.10.1996 на посаді асфальтобетонника 2 розряду; з 24.10.1996 по 07.07.2005 на посаді асфальтобетонника 3, 4 розряду відповідно; в КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Краматорська» з 01.10.2014 по 31.12.2018 на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) у легеневому відділенні №2 та з 01.01.2019 по 19.12.2022 на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) у легеневому відділенні №1 та як наслідок призначити їй пенсію згідно пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням висновків суду по даній справі від 16.05.2023.

Стосовно позовних вимог позивача щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 23.02.2022, суд зазначає наступне.

Відповідачем ще не прийнято рішення про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до висновків викладених в даному рішенні та із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періодів її роботи, тож зобов`язання відповідача здійснити призначення їй пенсії з 23.02.2022 слід визнати як передчасною вимогою, та такою що задоволенню не підлягає.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 02.08.2023, позивач за подання адміністративного позову сплатив 1073,60 грн. судового збору.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у розмірі 1073,60 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 32, 139, 243 - 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (адреса: 33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд.7, ) про визнання протиправним рішення від 23.05.2023 року №42 та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області () щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за Списком №2 наступних періодів її роботи: на Краматорському ВАТ ПС ДРБУ з 21.06.1995 по 01.10.1996 на посаді асфальтобетонника 2 розряду; з 24.10.1996 по 07.07.2005 на посаді асфальтобетонника 3, 4 розряду відповідно; в КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Краматорська» з 01.10.2014 по 31.12.2018 на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) у легеневому відділенні №2 та з 01.01.2019 по 19.12.2022 на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) у легеневому відділенні №1.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області () про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 23.05.2023 №42.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області () зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) періоди її роботи: на Краматорському ВАТ ПС ДРБУ з 21.06.1995 по 01.10.1996 на посаді асфальтобетонника 2 розряду; з 24.10.1996 по 07.07.2005 на посаді асфальтобетонника 3, 4 розряду відповідно; в КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Краматорська» з 01.10.2014 по 31.12.2018 на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) у легеневому відділенні №2 та з 01.01.2019 по 19.12.2022 на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) у легеневому відділенні №1 та як наслідок призначити їй пенсію згідно пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням висновків суду по даній справі.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30 жовтня 2023 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець