Справа № 380/16805/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/16805/23 пров. № А/857/14636/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Зінчук Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року, ухвалене суддею Морською Г.М. у м.Львові у справі №380/16805/23 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2023 позивач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернувся до суду з позовом до відповідача - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) з участю третьої особи, у якому просив скасувати постанову від 27.06.2023 ВП №69559640 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в розмірі 10200,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду винесена неправомірно, оскільки державним виконавцем належним чином не перевірено як факт виконання судового рішення боржником на момент винесення спірної постанови, так і не досліджено поважності невиконання такого чи виконання не в повному обсязі, тобто державний виконавець належним чином не скористався законодавчо закріпленими повноваженнями, а відтак постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства, не у спосіб та не в порядку, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження». Також, покликаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №805/2174/17-а, зазначає, що державний виконавець з огляду на свій правовий статус не може під час примусового виконання судового рішення давати правову оцінку змісту (суті) рішень, суб`єкта владних повноважень, які прийняті на виконання рішення суду, як критерію/умови належного виконання боржником судового рішення (щодо якого відкрито виконавче провадження).

Увалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року до участі у справі № 380/16805/23 залучено ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, представника відповідача, третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 у справі №380/9289/21 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої з 01.01.2016 та місячним розміром пенсії, отриманої за період з 01.01.2016 по 31.12.2017. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити виплату ОСОБА_1 сум пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, нарахованої на виконання пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 № 103. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

09.08.2022 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 69559640.

23.08.2022 в порядку статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» скеровано вимогу начальнику Головного управління ПФУ у Львівській області Недзельській Г.В., в якій зобов`язано повідомити вичерпну інформацію про стан виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду в справі № 380/9289/21 з наданням документального підтвердження виконання згаданого судового рішення.

Листом відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15.09.2022 за вихідним №1300-5308-8/83539 повідомлено наступне.

На виконання судового рішення в справі № 380/9289/21, та Постанови №103 ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016. У зв`язку із проведенням перерахунку пенсії відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 у справі № 857/9591/19 та приведенням пенсійної виплати ОСОБА_1 у відповідність до вимог законодавства, згідно із довідкою ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області від 23.03.2018 № 91-03156 про розмір грошового забезпечення, відсутня сума невиплаченої різниці між місячним розміром підвищеної пенсії відповідно до Постанови № 103, розрахованої з 1 січня 2016 р. та місячним розміром пенсії, отриманої ОСОБА_1 за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017. Після проведеного перерахунку відповідно до Постанови №103 розмір пенсії позивача становив 4135,40 грн. До проведення вищезазначеного перерахунку позивачу виплачувалась пенсія відповідно до судового рішення в сумі 6176,09 грн. Враховуючи вищезазначене, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 у справі № 380/9289/21 є незрозумілим, оскільки розмір пенсії зменшився, позивачу здійснювалась доплата до попереднього розміру пенсії в сумі 2040,69 грн. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося заявою від 08.09.2022 № 1300-5308-7/81103 до Львівського окружного адміністративного суду за роз`ясненням даного судового рішення, після надання якого будуть вчинятися дії відповідно до покладених зобов`язань.

17.11.2022 в порядку статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем повторно скеровано вимогу начальнику Головного управління ПФУ у Львівській області Недзельській Г.В., в якій зобов`язано повідомити вичерпну інформацію про стан виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду в справі № 380/9289/21 з наданням документального підтвердження виконання згаданого судового рішення.

Листом відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Управління пенсійного забезпечення, надання житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27.12.2022 за вихідним № 1300-5308-8/123636 повідомлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області до суду подано заяву до Восьмого апеляційного адміністративного суду з питань роз`яснення рішення Львівського окружного адміністративного суду в справі № 380/9289/21.

16.03.2023 на адресу Відділу надійшло пояснення стягувача ОСОБА_1 від 15.03.2023, до якого долучено копію рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 у справі № 380/9289/21 та копію постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2022 у справі № 380/9289/21. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2023 у справі № 380/9289/21 апеляційну скаргу Головного управління ПФУ у Львівській області залишено без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 про відмову в роз`ясненні судового рішення у справі № 380/9289/21 без змін.

05.04.2023 державним виконавцем в порядку статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» скеровано чергову вимогу боржнику, в якій зобов`язано повідомити вичерпну інформацію про стан виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду в справі № 380/9289/21 з наданням документального підтвердження виконання згаданого судового рішення. Одночасно, зобов`язано повідомити про заходи, вжиті Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, які необхідні для виконання згаданого судового рішення у повному обсязі (зокрема, подання потреби в бюджетних коштах для забезпечення виконання рішення в частині виплати пенсії).

Заявою від 27.04.2023 ОСОБА_1 повідомлено, що станом на 27.04.2023 боржником повністю не виконано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 у справі 380/9289/21 та заявлено вимогу про винесення постанови про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області штрафу.

16.05.2023 державним виконавцем, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та скеровано сторонам за вихідним № 13984. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. Одночасно, 16.05.2023 за вихідним № 13985 скеровано виклик керівнику Головного управління ПФУ у Львівській області Недзельській Г.В. з`явитись до виконавця для надання пояснень за фактами невиконання рішення суду в справі №380/9289/21, законних вимог виконавця, та для складення та підписання протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень статті 188-13 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення».

По факту повторного невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду в справі № 380/9289/21 27.06.2023 державним виконавцем, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 10200 грн.

Позивач, вважаючи постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 27.06.2023 у виконавчому проваджені №69559640 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області штрафу у розмірі 10200 грн протиправною, звернувся до суду з вимогами про її скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з статтею 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України; судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з положеннями статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Згідно з положеннями статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до пункту 6 частини 5 статті 19 Закону №1404-VIII боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина 8 статті 19 Закону №1404-VIII).

Частиною 2 статті 63 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

В свою чергу, стаття 75 Закону №1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Частинами першою та другою статті 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і спрямовано на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є:

1. невиконання ним виконавчого документа (судового рішення);

2. відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення).

Сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Отже, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено, по-перше, факт невиконання боржником судового рішення і, по-друге, відсутність поважних причин. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму наявності об`єктивних перешкод для виконання судового рішення.

Поважними в розумінні норм Закону України "Про виконавче провадження" можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що, Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на реалізацію якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Частиною 2 статті 6 КАС України та положеннями статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс ("Піалопулос та інші проти Греції", "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції").

У Рішенні від 27.11.2008 по справі №1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци другий, третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення 27.11.2008 у справі№1-37/2008).

Таким чином, законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер.

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що невиконання рішень, постановлених національними судами, є системною проблемою України, яка констатована у багатьох рішеннях ЄСПЛ.

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Таким чином, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Скаржник, покликаючись на те, що рішення суду ним виконано в добровільному порядку, вказує на наявність підстав для скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу.

Так, згідно доводів пенсійного органу, ним здійснено виплату сум пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, нарахованої на виконання пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким-іншим категоріям осіб», від 21.02.2018 №103. Доплата з 01.01.2016 по 31.12.2017 відсутня.

У зв`язку із відсутністю суми доплати, вважає рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 у справі №380/9289/21 виконаним.

Наведені скаржником доводи суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими, оскільки на переконання суду апеляційної інстанції, наведене вказує на фактичне нехтування пенсійним органом вимог виконання рішення у визначений виконавцем в строк за відсутності поважних підстав для його невиконання.

Судом першої інстанції слушно враховано, що у рішенні від 16.11.2021 у справі №380/9289/21 Львівський окружний адміністративний суд зазначив наступне:

«… Отже, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, що у зв`язку з приведенням пенсійної виплати ОСОБА_1 у відповідність до вимог законодавства, відсутня сума невиплаченої різниці між місячним розміром підвищеної пенсії відповідно до Постанови № 103 розрахованої з 01.01.2016 та місячним розміром пенсії, отриманої ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої з 01.01.2016 та місячним розміром пенсії, отриманої за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 є протиправними.

У даному випадку ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити виплату ОСОБА_1 сум пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, нарахованої на виконання пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб від 21.02.2018 № 103…».

Отже доводам пенсійного органу про проведення перерахунку пенсії позивачу та відсутності суми доплати за таким перерахунком вже надана оцінка судом та встановлено протиправність такого твердження.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На момент винесення оскаржуваної постанови жодної інформації про виплату ОСОБА_1 різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої з 01.01.2016 та місячним розміром пенсії, отриманої за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 не надано державному виконавцю, як і не надано інформації про причини невиконання рішення суду.

Саме із вказаних обставин державний виконавець дійшов висновку про неналежне виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 у справі №380/9289/21 та, як наслідок, правомірно виніс оскаржувану постанову про накладення штрафу від 27.06.2023.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, третьої сторони, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що державний виконавець при винесені оскаржуваної постанови належним чином перевірив як факт виконання судового рішення боржником на момент винесення спірної постанови, так і дослідив поважність не виконання такого, тобто належним чином скористався законодавчо закріпленими повноваженнями, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням норм чинного законодавства, у спосіб та в порядку, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 242, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року у справі №380/16805/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Постанова складена в повному обсязі 31.10.2023.