Справа № 480/2130/23
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 р.Справа № 480/2130/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Дуднік Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції О.О. Осіпова) від 08.06.2023 року (повний текст складено 14.06.23 року) по справі № 480/2130/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан"

до Сумської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Виробниче підприємство "Полісан", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 07.03.2023 р. № UA805000/2023/000010/1.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.02.2023 р. позивачем на виконання п. 2.5. контракту була здійснена 100% попередня оплата вартості товару, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті № 300 в сумі 48504,00 Євро. У цю суму увійшла вартість товару в сумі 48300,00 євро, що поставляється за проформою-інвойсом від 17.02.2023 р. № 90028831, та сплата заборгованості позивача перед постачальником в сумі 204 Євро, що виникла внаслідок розбіжності оплаченого та фактично поставленого товару протягом 2022 року, про що позивачем було повідомлено митному органу під час митного оформлення, якому був наданий акт звірки з постачальником та копія додаткової угоди про порядок погашення заборгованості. Проте, відповідач не взяв до уваги подані підприємством документи, хоча законом не заборонено здійснення оплати різних партій товару одним платіжним дорученням, а подані позивачем документи вичерпно відповідають на питання митниці про причини розбіжності у вартості товару та сумі платежу. Зазначив, що заборгованість позивача виникла через те, що товар є рідиною, і тому відсутня реальна можливість визначення фактичного об`єму поставки на момент його оплати, оскільки фактичне відвантаження здійснюється за умови проведення покупцем 100% попередньої оплати. Тому, кожна фактично поставлена партія товару може відрізнятися від оплаченого об`єму в більшу, або в меншу сторону. Постачальником та покупцем була проведена звірка на кінець 2022 року, за результатами якої сторони досягли згоди про порядок погашення заборгованості покупця, яку оформили у вигляді додаткової угоди, згідно з якою позивач мав сплатити заборгованість за 2022 рік під час оплати першої партії товару у 2023 році, з посиланням на платіжні документи за останню партію, що поставлялася у 2022 році. Однак відповідач не врахував такі пояснення ТОВ «Виробниче підприємство «Полісан» та надані документи і, на думку представника позивача, безпідставно здійснив коригування митної вартості.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 року по справі № 480/2130/23 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Виробниче підприємство «Полісан» (Покупець) та Synthomer Trading Limited (Продавець) був укладений контракт 0405 від 04.05.2022 р., за умовами якого Продавець зобов`язувався поставляти, а Покупець приймати та оплачувати товар для потреб виробництва лакофарбових матеріалів в асортименті, кількості та цінами, зазначеними в погоджених проформах-інвойс на кожну партію товару.

На підтвердження замовленого Покупцем товару 17.02.2023 р. Продавцем була надана проформа-інвойс № 90028831 щодо поставки Акрилових полімерів у первинних формах, марки PLEXTOL А 6474 ВULK-22920, вагою 23 тони за ціною 2,100 Євро загальною вартістю 48300,00 Євро.

06.03.2023р. вищевказаний товар був поданий до митного оформлення за митною декларацією № 23UА52U7.

За результатами митного оформлення 07.03.2023р. відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA805000/2023/000010/1 (надалі - рішення), згідно з яким вартість товару скоригована в сторону збільшення та визначена на рівні 2,6022 Євро за кілограм, замість 2,100 Євро за кілограм та видав позивачу картку відмови № UА805020/2023/000138 в прийнятті митної декларації, оскільки «надані декларантом банківські платіжні документи, що стосуються товару, не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, який поставляється.

Відповідно до проформи-інвойсу від 17.02.2023р. № 90028831 вартість товару складає 48300 Євро.

Згідно з банківськими платіжними документами від 21.02.2023р. № 300 кошти були перераховані в сумі 48504 Євро, що дає підстави вважати, що заявлені декларантом відомості стосовно оплати за товар, не стосуються товару, який декларується за митною декларацією № UА805020/2023/002159 від 06.03.2023 р., а отже, не може підтверджувати числове значення заявленої митної вартості.

Враховуючи виявлені у ході перевірки невідповідності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, основний метод визначення митної вартості товарів (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), неможливо застосувати, відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України, ч. 2. ст. 58 МК України.

У зв`язку з цим, митним органом винесено рішення про коригування митної вартості товарів від 07.03.2023 р. № UA805000/2023/000010/1.

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що приписами МК України не передбачено подання до митного оформлення документів, що стосуються визначення митної вартості товарів за минулими поставками, в тому числі і платіжного доручення, до якого включена вартість товару за попередньою поставкою, оскільки митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Водночас, у пред`явленому позивачем до митного оформлення платіжному документі від 21.02.2023р. № 300 була вказана сума, яка включала також і 204 Євро та стосувалася оплати згідно з ВМД 22UА98U7 від 15.12.2022р. за минулою поставкою, отже у випадку не врахування такої суми під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів за поставкою в 2023 році із відповідної суми взагалі не будуть обчислені відповідні платежі до бюджету, оскільки така сума фактично не ввійшла до митної вартості товарів ані під час митного оформлення минулої поставки товару в 2022 році, ані під час його митного оформлення за поставкою в 2023 році. Отже, сума у розмірі 204 Євро не була і не є сумою, яка станом на 2022 рік базувалася на ціні, що фактично сплачена чи підлягала сплаті за товар згідно з ВМД 22UА98U7 від 15.12.2022р. за минулою поставкою, а тому вона фактично стосується поставки в 2023 році та вона повинна враховуватися під час визначення митної вартості товару за митною декларацією № 23UA52U7.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, доводам сторін у справі та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із п. п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Судовим розглядом, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення митний орган вказав, що під час проведення перевірки документів, які надані декларантом для підтвердження митної вартості товару відповідно до частини другої статті 53 МКУ, встановлено, що надані декларантом банківські платіжні документи, що стосується товару, не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, який поставляється відповідно проформи-інвойсу від 17.02.2023 № 90028831, вартість товару складає 48300 євро. Згідно банківських платіжних документів від 21.02.2023 № 300 кошти були перераховані в сумі 48504 євро , що дає підстави вважати, що заявлені декларантом відомості стосовно оплати за товар, не стосуються товару, який декларується за митною декларацією № UА805020/2023/002159 від 06.03.2023, а отже, не може підтверджувати числове значення заявленої митної вартості. Враховуючи виявлені у ході перевірки невідповідності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, основний метод визначення митної вартості товарів (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), неможливо застосувати, відповідно до ч. 6 ст. 54 МКУ, ч.2. ст.58 МКУ.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про те, що МК України не передбачено подання до митного оформлення документів, що стосуються визначення митної вартості товарів за минулими поставками, в тому числі і платіжного доручення, до якого включена вартість товару за попередньою поставкою, оскільки митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, колегія суддів зазначає, що нормами чинного законодавства України, в т.ч. і МК України, не передбачено заборони оплати декількох партій товару однією сумою чи можливості доплати за попередню поставку одним платіжним дорученням/інструкцією.

При цьому, в рішенні суду першої інстанції зазначено, що згідно з банківським платіжним документом від 21.02.2023 № 300 кошти за імпортований товар склали 48504,00 Євро.

В свою чергу, дослідивши вказаний вище платіжний документ, колегія суддів зазначає, що в графі «Призначення платежу» вказано дослівно: «PREPAY OF PLEXTOL ACC. CONTR.4055 DD04.05.2022, INV90028831DD17.02.2023, PAYMENT INV.90021572 DD14.11.2022», що свідчить про те, що в цій платіжній інструкції сума у розмірі 48504,00 Євро складається з передплати за товар згідно проформи-інвойса № 90028831 щодо поставки Акрилових полімерів у первинних формах, марки PLEXTOL А 6474 ВULK-22920, вагою 23 тони за ціною 2,100 Євро загальною вартістю 48300,00 Євро та сплати (доплати) за інвойсом № 900215572 від 14.11.2022 р. у розмірі 204,00 Євро.

Колегія суддів зазначає, що платіжна інструкція це касовий документ в електронній/паперовій формі, який оформляється для здійснення платіжної операції та є розпорядженням платника/ініціатора/отримувача надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.

В свою чергу, як зазначив Верховний Суд у постанові від 03.04.2018 у справі № 809/322/17 зазначив, що квитанція або платіжне доручення (платіжні документи) свідчать про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів, яка мас бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями із квитанцією/платіжним дорученням та митною вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме квитанції/платіжного доручення не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.

Колегія суддів зазначає, що надані підприємством позивача до митного органу документи достовірно підтверджують вартість партії товару саме в розмірі 48300,00 Євро, зокрема копіями: проформи-інвойсу від 17.02.2023 р. № 90028831; платіжної інструкції в іноземній валюті від 21.02.2023 р. № 300; листа банку АТ «ОТП БАНК» від 21.02.2023 № ФВ-21-02-1 щодо підтвердження доплати в сумі 204,00 Євро за раніше поставлений згідно ВМД № 22UA98U7 від 15.12.2022 Товар; акту звірки взаємних розрахунків між ТОВ «ВП «ПОЛІСАМ» та Synthomer Trading Limited за 2022 рік, що підтверджує наявну заборгованість Покупця в сумі 204,00 Євро перед Продавцем; додаткової угоди від 16.01.2023 р., що підтверджує домовленість Сторін про можливість погашення Покупцем заборгованості, що виникла за проформою-інвойсом від 14.11.2022 № 90021572 в розмірі 204,00 Євро, при оплаті першої партії Товару в 2023 році (а.с. 14-18, 29, 31-32).

Оскільки приписи МК України не містять імперативної норми, яка передбачає, що за однією платіжною інструкцією може бути здійснена оплата виключно за ту партію товару, що подається для митного оформлення, висновок суду першої інстанції про те, що до митного оформлення можуть подаватися документи, що стосуються виключно кожної окремої партії товару є помилковим.

Що стосується посилання суду першої інстанції на те, що з доплачених позивачем 204,00 Євро за попередню партію товару, яка не є предметом спору, не будуть обчислені відповідні митні платежі до бюджету, а, отже, це є достатньою підставою для коригування митної вартості спірної партії товару, колегія суддів зазначає, що норми МК України наділяють митні органи повноваженням проводити митний пост-аудит перевірку після митного оформлення товарів у формі документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок та за наявності правових підстав - для прийняття рішень про донарахування грошових зобов`язань, у зв`язку з чим такі висновки суду першої інстанції в цій частині також є помилковими.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Враховуючи, що зазначений вище перелік є вичерпним, факт здійснення позивачем часткової доплати за попередньою поставкою в розмірі 204,00 Євро не може слугувати підставою для коригуванням митної вартості товару, а донарахування відповідних платежів до бюджету з цієї суми може бути здійснене митним органом за спеціальною процедурою митного пост-аудиту у порядку визначеному чинним законодавством України.

Що стосується висновків суду першої інстанції про те, що на момент поставки товару в 2022 році згідно з проформою-інвойсом від 14.11.2022 № 90021572 між Позивачем та Продавцем не було укладено додаткову угоду від 16.01.2023 до Контракту від 04.05.2022 № 0405, якою б передбачалося сплата суми заборгованості у розмірі 204,00 Євро, що утворилась за 2022 рік, судом апеляційної інстанції встановлено, що звірка взаєморозрахунків між сторонами контракту за рік проводиться по закінченню календарного року з підписанням відповідного акту і саме тому на дату формування проформи-інвойсу від 14.11.2022 р. Додаткова угода не могла бути підписаною.

Також колегія суддів під час вирішення спірних правовідносин враховує те, що на виконання письмових вимог митного органу та згідно з ч. 3 ст. 53 МК України підприємством позивача були надані додаткові документи, а саме копії: підтвердження ціни (price confirmation) від Продавця від 20.02.2023; листа виробника про підтвердження вартості Товару від 28.02.2023; митної декларації країни відправлення від 28.02.2023 № 23CZ5400002CW4LFN7; проформи-інвойсу від 14.11.2022 № 90021572 (як підтвердження підстави доплати в розмірі 204,00 Євро); листа байку АТ «ОТП БАНК» від 21.02.2023 № ФВ-21-02-1 щодо підтвердження доплати в сумі 204,00 Євро за раніше поставлений згідно ВМД № 22UA98U7 від 15.12,2022Товар; акту звірки взаємних розрахунків між ТОВ «ВП «ПОЛІСАМ» та Synlhomer Trading Limited за 2022 рік, що підтверджує наявну заборгованість Покупця в сумі 204,00 Євро перед Продавцем; додаткової угодиу від 16.01.2023, що підтверджує домовленість Сторін про можливість погашення Покупцем заборгованості, що виникла згідно проформи-інвойс від 14.11.2022 № 90021572 в розмірі 204,00 Євро, при оплаті першої партії Товару в 2023 році; листа від 07.03.2023 № 07-03-1 з інформацією стосовно тенденцій ринку щодо цін на акрилові полімери з посиланням на офіційні джерела як додаткове підтвердження об`єктивності та правильності визначення митної вартості Товару при його декларуванні.

На підставі цього, колегія суддів зазначає, що подані декларантом на вимогу митного органу додаткові документи в повній мірі усунули наявні розбіжності між вартістю товару згідно інвойсу та фактично оплаченою сумою за платіжною інструкцією.

Таким чином, позивачем надані всі необхідні документи (як основні, так і додаткові) та пояснення, як того вимагає чинне законодавство України для підтвердження митної вартості Товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

У зв`язку з цим, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів від 07.03.2023 р. № UA805000/2023/000010/1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції не було враховано наведених вище обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 року по справі №480/2130/23 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 07.03.2023 р. № UA805000/2023/000010/1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (40024, Сумська обл., місто Суми, вул. Вєтрова Юрія, будинок 24, код ЄДРПОУ ВП 44017631) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Полісан" (вул. І. Піддубного, 25, м. Суми, Сумська область, 40007, ) витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 5977 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят сім) грн. 37 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 8966 (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят шість) грн. 06 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло О.В. Присяжнюк

Повний текст постанови складено 30.10.2023 року