Справа № 471/989/23
Суддя: Гукова І. Б.
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 471/989/23
Провадження №2-а/471/6/23
Номер рядка звіту 27
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" жовтня 2023 р.

Братський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Холоденко І.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду смт. Братське справу № 471/989/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області про скасування постанови серії БАБ № 166928 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Ухвалою суду від 25 вересня 2023 року за клопотання позивача до участі у справі було залучено співвідповідача Головне управління національної поліції у Миколаївській області.

Під час судового засідання позивач підтримав свій позов. Суду пояснив, що 04.10.2022 року він був зупинений працівниками поліції за нібито порушення ПДР, в чому відбулося порушення йому не повідомили, однак попросили пред`явити посвідчення водія. Оскільки саме посвідчення водія в цей день він забув вдома то пред`явив працівникам поліції посвідчення в додатку «Дія». Про те, що відносно нього працівниками поліції винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, він дізнався лише 11.08.2023 року через застосунок «Дія». Вважає, що прийнята постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, оскільки за ч. 2 ст. 126 КУпАП підлягають відповідальності особи, які взагалі не мають права керувати транспортними засобами. Він же таке право має, оскільки 20.06.2019 року отримав посвідчення водія, про що було відомо працівникам поліції в момент винесення постанови. Строк звернення до суду він пропустив, оскільки про прийняту постанову йому не було відомо, її копію йому не вручали. Тому просить суд поновити йому строк на звернення до суду з позовом та скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Представник відповідача Головне управління національної поліції в Миколаївській області у судове засідання надіслав відзив, у якому просив суд відмовити у позові.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до 2.1 а ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

04 жовтня 2022 року поліцейським СРПП Вознесенського ВП РУП ГУНП в Миколаївській області Бойчуком винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 166928, відповідно до якої постановлено застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Згідно вказаної постанови, 04.10.2022 року о 00.00.00 годині в м. Вознесенськ по вул. Матросова ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи права керувати таким транспортним засобом.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із нормами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з"ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідальність з вчинення правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена за керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати даним видом транспортного засобу.

В постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності вказано, що він керував транспортним засобом ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого

постановою Кабінету Міністрів України

від 8 травня 1993 р. № 340 посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Згідно п. 3 вказаного положення транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів; В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 20.06.2019 року отримав посвідчення водія з категорією «В1», «В».

З пояснень ОСОБА_1 наданий під час судового засідання, 04.10.2022 року він забув водійське посвідчення вдома.

Особа, яка не має при собі посвідчення водія, або не пред`явила його інспектору поліції відлягає відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Згідно з положеннями ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Спираючись на ці положення, а також на практику Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях від 9 червня 2011 р. по справі "Лучанінова проти України", від 30 травня 2013 р. по справі "Малофєєва проти Росії", від 20 вересня 2016 р. по справі "Карелін проти Росії", суд приходить до переконання, що як і у кримінальному провадженні, так і у справі про адміністративне правопорушення, суд, зберігаючи принцип неупередженості і безсторонності судового розгляду, не вправі самостійно, на шкоду особі змінювати формулювання правопорушення, викладене в протоколі про адміністративне правопорушення. Вказане формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи норми вище приведеного законодавства, суд зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.

При цьому суд не може вийти за межі такого обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Такі самі висновки надані Європейським судом з прав людини у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.).

Для спростування доводів позову і підтвердження вини позивача відповідач надав лише відзив на позовну заяву, до якого додав лише копію оскаржуваної постанови, та зазначив, що диск з відеозаписом фіксації правопорушення не зберігся.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України в частині що стосується керування транспортним засобом особою, яка не має право на керування відповідним транспортним засобом.

Згідно з ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд, розглянувши матеріали справи, зазначає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, не доведена, тому оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення слід скасувати у зв`язку із відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі закрити.

Відповідно до ст.. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Строк для звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як пояснив у судовому засідання позивач, копію постанови йому не було вручено на місті розгляду справи, про її наявність він дізнався через за стосунок «Дія». За таких обставин суд вважає за можливе поновити позивачу строк звернення до суду. Згідно наданої представником відповідача копії постанови від 04.10.2022 року віті ОСОБА_2 її копію не отримував (арк..с.63).

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем при зверненні до суду сплачено 536,80 грн. які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Поновити строк на судове оскарження постанови про адміністративне правопорушення серії БАБ №166928 від 04.10.2022 року.

Постанову про адміністративне правопорушення серії БАБ №166928 від 04.10.2022 року - скасувати.

Провадження по справі - закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач:

Вознесенське районне управління поліції ГУНП в Миколаївській області, місце розташування: вул. Київська, 24, м. Вознесенськ, Вознесенський район, Миколаївська область.

Головне управління Національної поліції у Миколаївській області, місце розташування: вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв Миколаївської області, .

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 01.11.2023 року.

Суддя - Гукова І. Б.,