Справа № 420/18938/21
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Кузьменко В.П.

За участю сторін:

Представника позивача за

первісним позовом

та відповідача

за зустрічним позовом: Єгорової І.О.

Відповідач за

первісним позовом та позивач

за зустрічним позовом: Тітаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за первісним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу по орендній платі за землю з фізичних осіб у сумі 21 264 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 має заборгованість по орендній платі з фізичних осіб, що утворилась внаслідок несплати позивачем податкових зобов`язань, визначених податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС в Одеській області №3-1504 від 28.04.2020 року. Відповідач за первісним позовом своєчасно податковий борг не сплатив, що стало підставою для звернення Головного управління ДПС в Одеській області до суду із зазначеним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 06.12.2021 року позовну заяву Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін, передбачене ч. 5 ст. 262 КАС України.

Водночас 05.01.2022 року від ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов зустрічний адміністративний позов (а.с. 42-45), в якому позивав просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №3-1504 від 28.04.2020 року;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №862-13 від 01.10.2020 року.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач зазначив, що суму заборгованості, яку Головне управління ДПС в Одеській області намагається стягнути з нього, було визначено йому на підставі податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №3-1504 від 28.04.2020 року та податкової вимоги №862-13 від 01.10.2020 року. Водночас ОСОБА_1 не погоджується із вищезазначеними рішеннями, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки він не укладав жодного договору оренди земельної ділянки та згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також відсутня будь-яка інформація, щодо реєстрації за ним права на спірну земельну ділянку.

Ухвалою суду від 12.01.2022 року зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги був прийнятий до провадження та відповідно до ч.3 ст. 177 КАС України об`єднаний в одне провадження з первісним адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

Одночасно судом згідно ч. 4 ст.177 та ч.6 ст. 260 КАС України було ухвалено рішення про перехід від спрощеного провадження до розгляду справи №420/18938/21 за правилами загального позовного провадження.

12.07.2023 року, 18.09.2023 року у справі були проведені підготовчі судові засідання, в яких сторони надали по справі відзив на зустрічний позов (а.с. 88-91), відповідь на відзив (а.с. 103-105), а також додаткові письмові докази та пояснення.

Ухвалами суду від 14.02.2022 року, від 12.07.2023 року провадження у справі було зупинено та поновлено відповідно 12.07.2023 року та 18.09.2023 року (протокола в деле нет).

18.09.2023 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено розгляд справи по суті на 18.10.2023 року.

В судовому засіданні представник Головного управління ДПС в Одеській області (позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом) позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, в задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 просила відмовити у повному обсязі.

ОСОБА_1 у судовому засіданні наполягав на задоволення зустрічного адміністративного позову, та просив відмовити Головному управлінню ДПС в Одеській області у задоволенні первісного позову з підстав викладених у заявах по суті справи.

Судом під час з`ясування обставин у справі було встановлено.

28.04.2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області було винесено податкове повідомлення-рішення №3-1504 (а.с. 53), яким згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та пункту 286.5 статті 286 ПК України ОСОБА_1 було визначено податкові зобов`язання за орендною платою з фізичних осіб за 2020 рік у розмірі 31 017,00 грн.

Зазначені податкові зобов`язання були визначенні ОСОБА_1 на підставі листа Скосарівської сільської ради Миколаївського району Одеської області від 21.01.2020 року №14/02-16 (а.с. 26-27), в якому було вказано перелік орендарів земель.

Так у додатку №3 (Перелік орендарів, фізичних осіб з якими укладено договори оренди землі державної або комунальної власності станом на 10.02.2020 року) до листа від 21.01.2020 року №14/02-16 (а.с. 92-94, 138-144) у пункті 21 значиться ОСОБА_1 та вказано строк дії оренди 1 рік, площа земельної ділянки 10 га, цільове призначення земельної ділянки рілля, нормативно грошова оцінка 31 017,00 грн., сума за га 3101,70 грн., розмір орендної плати 10%, сума по договору 31 017,00 грн.

При цьому на запит суду від 18.07.2023 року Скосарівською сільською радою Миколаївського району Одеської області було надано до суду інформацію від 04.08.2023 року та зазначено, що з ОСОБА_1 у 2020 році договір оренди земельної ділянки не укладався (а.с. 134-135).

Також з матеріалів справи вбачається, що 01.10.2020 року податковим органом було винесено податкову вимогу №862-13 від 01.10.2020 року (а.с. 10) на суму боргу 22 514,00 грн. (31017,00 грн. 8503,00 грн. (переплата у ОСОБА_1 згідно інтегрованої картки платника податків).

Зазначена податкова вимога була направлена на адресу ОСОБА_1 та отримана останнім 04.11.2020 року.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, та судову практику, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно до вимог пп. 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби, окрім іншого, мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених ПК України, стягувати суми простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному ПК України.

За приписами п. 41.2 ст. 41 Податкового кодексу України, органами стягнення є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження (п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п. 16.1.4 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Визначення платників орендної плати, база оподаткування та порядок справляння орендної плати, встановлено статтею 288 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 288.2, 288.3 статті 288 Податкового кодексу України платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Податковий період для орендної плати застосовується відповідно до вимог статті 285 Податкового кодексу України, відповідно до якої, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення орендної плати застосовується відповідно до вимог статті 286 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку:

для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;

для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;

не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Згідно ч.1 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року №161-XIV (далі - Закон №161-XIV, в редакції, чинній на час укладання договору оренди земельної ділянки).

За ст. 2 Закону №161-XIV пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі, який, за змістом статті 13 цього Закону є договором, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 14 Закону № 161-XIV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.ст.13, 15, 16 Закону №161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є зокрема орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 17 Закону №161-XIV об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 19 Закону №161-XIV строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Статтею 21 Закону №161-XIV передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) обов`язковій державній реєстрації підлягають право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Отже, право оренди земельної ділянки виникає після укладення договору оренди та його державної реєстрації у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За правовим висновком Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду в постановах від 8 вересня 2020 року у справі № 807/2849/14 та від 29 листопада 2019 року у справі № 360/3442/18 набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто, коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Отже, обов`язок платника податків сплачувати орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності виникає саме з дня набрання чинності договору оренди земельної ділянки, тобто, з моменту його державної реєстрації.

Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 09.12.2019 року у справі №917/1739/17, за якою право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

З матеріалів справи, зокрема з листа Скосарівської сільської ради Миколаївського району Одеської області від 04.08.2023 року, з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що між ОСОБА_1 та Скосарівською сільською радою Миколаївського району Одеської області не було укладено жодного договору оренди земельної ділянки площею 10 га, цільове призначення земельної ділянки рілля, в якому би визначався розмір орендної плати.

При цьому, якщо Скосарівська сільська рада Миколаївського району Одеської області вважає, що ОСОБА_1 використовував земельну ділянку комунальної власності без правовстановлюючих документів, не уклавши з сільськолю радою відповідний договір, тому у такому випадку сільська рада як власник земельної ділянки має право звернутися до суду з вимогами про стягнення коштів за користування земельною ділянкою, відповідне право на яку не оформлено у встановленому порядку.

При цьому, нормами Податкового кодексу України не передбачено встановлення такого податку як плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено.

Таким чином, нарахування ОСОБА_1 орендної плати без укладення між ним та Скосарівською сільською радою Миколаївського району Одеської області договору оренди зареєстрованого у встановленому законом порядку, є безпідставним, оскільки у спірних правовідносинах у ОСОБА_1 не виник податковий обов`язок зі сплати орендної плати за земельну ділянку державної і комунальної власності.

Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2023 року по справі №200/1278/22.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи встановлені факти та наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №3-1504 від 28.04.2020 року та вимога №862-13 від 01.10.2020 року є необґрунтованими, протиправними та такими, що підлягають скасуванню. За таких умов суд вважає за можливе задовольнити зустрічний адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області.

Водночас первісний позов Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу по орендній платі за землю з фізичних осіб у сумі 21 264,00 грн. не підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ОСОБА_1 за подання зустрічної позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 29.12.2021 року (а.с. 60).

Враховуючи наявність підстав для задоволення зустрічного адміністративного позову ОСОБА_1 , суд вважає необхідним стягнути на його користь з Головного управління ДПС в Одеській області суму сплаченого судового збору у розмірі 908, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 90, 241-246, 251, 255, 257-258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Зустрічний адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №3-1504 від 28.04.2020 року та вимогу про сплату боргу №862-13 від 01.10.2020 року.

У задоволені первісного адміністративного позову Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу по орендній платі за землю з фізичних осіб відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний суддею 30 жовтня 2023 року.

Суддя О.В. Білостоцький