Справа № 380/16926/23
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі відповідач, ЗРУ ДПСУ), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача в частині відмови зарахувати період навчання з 13.09.2001 по 14.08.2005 у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до стажу військової служби та у строк служби в Збройних Силах України;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 13.09.2001 по 14.08.2005 до вислуги років військової служби та провести перерахунок вислуги років.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходить військову службу у Західному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України. Позивач 24.03.2023 звернувся до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України з рапортом про зарахування навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 13.09.2001 по 14.08.2005 до вислуги років. Листом від 11.04.2023 Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України відмовило у зарахуванні до вислуги років періоду навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 13.09.2001 по 14.08.2005з тих підстав, що в зазначений період часу позивач не перебував на посаді «курсант». Позивач вважає дії відповідача щодо не зарахування навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції Закону №2171-ІІІ від 21.12.2000, який набрав чинності 11.02.2001, початком проходження військової служби вважається, зокрема, день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу. Відповідно до витягу із наказу Начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» від 15.08.2005 №162 ОСОБА_1 прийняти на військову службу (навчання) в добровільному порядку та призначений на посаду курсанта, якому присвоєно військове звання «рядовий». Таким чином згідно наказу від 15.08.2005 №162 та у відповідності до частини третьої статті 25 Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу» ОСОБА_1 присвоєне військове звання «рядовий». Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою від 01.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

Відповідачем 03.08.2023 (вх. №59706) подано відзив на позовну заяву, в межах якого заявлено клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Позивачем 08.08.2023 (вх. №60477) подано відповідь на відзив.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у Західному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України на посаді старшого офіцера відділу зв`язку та інформаційних систем штабу.

ОСОБА_1 навчався у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» на посаді курсант, у званні рядовий з 13.09.2001 (наказ від 13.09.2001 №22), закінчив навчання у званні лейтенант 24.06.2006 (наказ від 24.06.2006 №117), що підтверджується архівною довідкою №179/1/1885 від 13.03.2023, виданою Галузевим державним архівом Міністерства оборони України.

Отримання позивачем у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» вищої освіти підтверджується дипломом бакалавра серії НОМЕР_1 , виданого 15.07.2005, та дипломом спеціаліста серії НОМЕР_2 , виданого 24.06.2006, копії яких долучено до матеріалів справи.

Позивач 24.03.2023 звернувся до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України з рапортом про зарахування навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 13.09.2001 по 24.06.2006 до вислуги років перебування на військовій службі. До рапорту долучив архівну довідку №179/1/1885 від 13.03.2023, видану Галузевим державним архівом Міністерства оборони України.

Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України листом від 11.04.2023 №12/3039-23-Вих за результатами розгляду рапорту повідомило про відсутність підстав для його задоволення.

Підставою відмови стала відсутність у архівній довідці №179/1/1885 від 13.03.2023 відомостей про перебування позивача на військовій службі з 13.09.2001, а також посилання на наказ Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» від 12.07.2001 №2122-с про зарахування ОСОБА_1 з 01.09.2001 студентом першого курсу Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут.

Посилаючись на положення Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Статут внутрішньої служби, відповідач не вбачає законних підстав для зарахування часу навчання до вислуги років військової служби.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не зарахування у вислугу років періоду навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 13.09.2001 по 14.08.2005, позивач звернувся до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною шостою статті 2 Закону №2232-ХІІ до видів військової служби відноситься військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

У відповідності до частини першої статті 11 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час вступу позивача на навчання) військову підготовку студентів вищих навчальних закладів (денної форми навчання) за програмою офіцерів запасу проходять громадяни віком до 25 років, придатні до військової служби за станом здоров`я та морально-діловими якостями.

Військова підготовка студентів вищих навчальних закладів за програмою офіцерів запасу, крім вищих медичних навчальних закладів, проводиться на добровільних засадах, є одним з основних видів навчання і включається до визначеної державою складової освіти вищих навчальних закладів як самостійний розділ.

Програми військової підготовки студентів вищих навчальних закладів розробляються і затверджуються Міністерством оборони України разом із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Частиною другою статті 11 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час вступу позивача на навчання) визначено, що студентам, які пройшли повний курс військової підготовки за програмою офіцерів запасу, склали встановлені іспити і атестовані до офіцерського складу, після закінчення вищого навчального закладу присвоюється відповідне первинне військове звання офіцера запасу.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час вступу позивача на навчання) на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які відповідають вимогам проходження військової служби: призовники віком від 17 до 21 року, в тому числі ті, яким 17 років виповнюється у рік зарахування на навчання, а також військовослужбовці та військовозобов`язані віком від 18 до 23 років, які не мають військових звань офіцерського складу і виявили бажання навчатися у вищих військових навчальних закладах або вищих навчальних закладах, які мають військові навчальні підрозділи, - на військову службу курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів або вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи.

Подібна за змістом норма міститься у Положенні про проходження військової служби (навчання) за контрактом у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, яке затверджене Указом Президента України від 07.11.2001 №1053/2001, відповідно до якої на військову службу (навчання) на посади курсантів (слухачів) до вищих військових навчальних закладів, підрозділів приймаються громадяни України за власним бажанням, які закінчили загальноосвітні навчальні заклади, пройшли відповідну попередню підготовку, склали вступні іспити, а також придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, зокрема призовники віком від 17 до 21 року, в тому числі ті, яким 17 років виповнюється в рік зарахування на навчання.

Абзацом 4 частини другої статті 25 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час вступу позивача на навчання) передбачено, що громадяни, які прийняті на військову службу і навчаються у вищих військових навчальних закладах або вищих навчальних закладах, де є військові навчальні підрозділи, і не мають звань прапорщиків або мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, які мають такі звання, - слухачами.

Отже, з аналізу наведених вище правових норм законодавства, чинного на час вступу позивача на навчання до вищого військового навчального закладу, слідує, що статус курсанта отримували призовники віком від 17 до 21 року, в тому числі ті, яким 17 років виповнюється в рік зарахування на навчання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на час вступу на навчання до вищого військового навчального закладу відповідав цим вимогам, зокрема, був призовником, мав повних 17 років, не мав звань прапорщика або мічмана та офіцерського складу.

Частиною першою статті 24 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час вступу позивача на навчання) визначено, що початком проходження військової служби вважається:

а) день прибуття до військового комісаріату для відправлення у військову частину - для призовників і офіцерів, призваних із запасу;

б) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового закладу, установи тощо) - для військовозобов`язаних і жінок, які вступають на військову службу за контрактом;

в) день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які добровільно вступають на військову службу;

г) день призначення на посаду - для громадян, які прийняті на військову службу до Служби безпеки України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 навчався на денному відділенні Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 13.09.2001 (наказ від 13.09.2001 №22 про зарахування на посаду курсанта,) та закінчив навчання у званні лейтенант 24 червня 2006 року (наказ від 24 червня 2006 року №117), що підтверджується архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179/1/1885 від 13.03.2023.

Про отримання позивачем у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» вищої освіти свідчать диплом бакалавра серії НОМЕР_1 , виданий 15.07.2005 та диплом спеціаліста серії НОМЕР_2 , виданий 24.06.2006.

Приписами статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2001 №269 на базі Київського військового двічі орденів Червоного Прапора інституту управління і зв`язку та Військового інституту Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут», які ліквідуються, створено Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» із збереженням існуючих у зазначених інститутах напрямів підготовки військових фахівців, а також створенням у складі Військового інституту спеціального факультету з підпорядкуванням Службі безпеки із забезпеченням його необхідними навчальними, житловими площами та військово-технічним майном.

Відповідно до Переліку вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 №1410 (зі змінами), до вищих військових навчальних закладів (далі - ВВНЗ) належить, зокрема Київський військовий інститут управління і зв`язку (колишня назва ВВНЗ - військовий інститут телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», теперішня назва ВВНЗ - Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації ім. Героїв Крут.

Отже, Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут», в якому навчався позивач, є військовим навчальним закладом в розумінні Закону №2232-XII, тому строк його навчання має бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання в такому військово-навчальному закладі є проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у статті 2 Закону №2232-XII.

В свою чергу, оскільки Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут» віднесено до переліку вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, це свідчить про наявність правових підстав для віднесення періоду навчання позивача з 13.09.2001 по 14.08.2005 до проходження військової служби, а відтак і зарахування його до вислуги років.

Суд не бере до уваги посилання Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на наказ Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» від 12.07.2001 № 2122-с, оскільки він свідчить про зарахування позивача на навчання студентом 1 курсу, а наказ від 13.09.2001 року № 22, який вказаний в архівній довідці, про присвоєння посади курсанта після зарахування на навчання студентом. Отже, вказані накази мають різне юридичне значення, і свідчать про факти, які мали місце у різний проміжок часу.

Тому наказ від 12.07.2001 № 2122-с не може бути взятий до уваги окремо як доказ та бути підставою для відмови у зарахуванні позивачу часу навчання у вищому військовому навчальному закладі.

Такий висновок суду щодо зарахування періоду навчання у вищому військовому закладі до проходження військової служби та до вислуги років відповідає правовим висновкам Восьмого апеляційного адміністративного суду, викладеним у постановах від 16.03.2021 у справі №140/11478/20 та від 21.12.2021 у справі №140/7586/21.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при зарахуванні до військової служби періоду навчання курсантів вищих військових навчальних закладів до стажу військової служби та вислуги років, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

У іншому випадку, держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україна 17.07.1997 прийняла Закон України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» за № 475/97-ВР.

Пунктом 1 цього Закону визначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Частиною 1 статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У справі «Кечко проти України» ЄСПЛ зауважив, що скарга заявника до національних органів влади щодо періоду між 1 січня та 23 червня 1999 року базувалась на спеціальних та чинних на той період часу положеннях національного законодавства. Надбавка до заробітної плати повинна була бути виплаченою відповідно до єдиної об`єктивної умови - період часу, протягом якого заявник працював вчителем. Оскільки заявником була дотримана умова 10-річного стажу, то можна сказати, що він має якщо не право, то законні сподівання на отримання зазначених коштів.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що в розумінні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції майнові права позивача перебувають у безпосередній залежності від обсягу зарахованого стажу, а тому позивачем при перебуванні на службі в Західному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України, мав сподівання на врахування в стаж військової служби та вислуги років період навчання у вищому навчальному закладі, що, в свою чергу, в подальшому може вплинути на рівень підтримання певного державного соціального забезпечення.

Водночас, суд враховує, що згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на зарахування до вислуги років періоду навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 13.09.2001 по 14.08.2005.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем вказаного обов`язку не виконано.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у зарахуванні періоду навчання ОСОБА_1 у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 13.09.2001 по 14.08.2005 свідчить про бездіяльність відповідача, яка не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах, та положенням Закону №2232-ХІІ, тому першу позовну вимогу слід задовольнити шляхом визнання такої бездіяльності протиправною.

Друга позовна вимога є похідною від першої, тому також підлягає до задоволення шляхом зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років військової служби період навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 13.09.2001 по 14.08.2005 та провести перерахунок вислуги років.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Львівській області понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 073 грн 60 к., сплаченого за квитанцією № 0.0..1 від 11.07.2023.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (вул. Мечникова, буд. 16а, м. Львів, 79014, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність дії Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (вул. Мечникова, буд. 16а, м. Львів, 79014, ) щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) у зарахуванні періоду навчання з 13.09.2001 по 14.08.2005 у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до стажу військової служби та у строк служби в Збройних Силах України.

Зобов`язати Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України вул. Мечникова, буд. 16а, м. Львів, 79014, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до вислуги років військової служби період навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 13.09.2001 по 14.08.2005 та провести перерахунок вислуги років.

Стягнути з Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (вул. Мечникова, буд. 16а, м. Львів, 79014, ) за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 к. судових витрат у вигляді судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома