Справа № 420/22165/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (вул. Аеропорт, м. Бориспіль, Київська область, 08300), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов (а.с.1-12) ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Міністерство оборони України, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому - ОСОБА_1 , додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з 24.02.2022 року в розмірі 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а з 15.09.2022 по 03.10.2022, з 14.02.2023 по 15.03.2023 - за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому - ОСОБА_1 , з 24.02.2022 року додаткову винагороду згідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а з 15.09.2022 по 03.10.2022, з 14.02.2023 по 15.03.2023 за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є військовослужбовцем Збройних Сил України. Наказом Міністра оборони України по особовому складу від 07.07.2005 року №411 його відряджено до Украероруху із залишенням на військовій службі в ЗСУ.

Позивач зазначає, що у періоди з 15.09.2022 по 03.10.2022 та з 14.02.2023 по 15.03.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.

28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», яка застосовується з 24.02.2022 року, передбачена виплата військовослужбовцям Збройних Сил додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії - збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди.

Таким чином, позивач вважає, що має право на додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн з 24.02.2022 та на збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду за періоди з 15.09.2022 по 03.10.2022 та з 14.02.2023 по 15.03.2023.

08.09.2022 року звернувся із письмовою скаргою на ім`я директора ОСОБА_2 з проханням виплатити накопичену заборгованість додаткової винагороди, проте йому відмовлено у виплаті заборгованості з додаткової винагороди з посиланням на те, що військовослужбовцям, відрядженим до Украероруху, такі виплати не передбачені.

Позивач вважає таку відмову незаконною, а бездіяльність відповідача в частині невиплати додаткової винагороди протиправною.

Ухвалою суду від 28.08.2023 року прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі. Вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.51-53).

Представник відповідача подав до суду відзив на позов (а.с.57-63), в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» передбачено чіткий перелік осіб, на яких поширюється додаткова винагорода на період дії військового стану, зокрема на військовослужбовців, які проходять службу безпосередньо у Збройних Силах України. Однак, даний перелік не передбачає виплату додаткової винагороди військовослужбовцям, які відряджені до інших підприємств, установ та організацій, у тому числі до Украероруху.

Крім того, позивач був відряджений до державного підприємства, яке не підпорядковане Міністерству оборони України, а основні завдання і функції якого жодним чином не пов`язані з обороною держави та її територіальної цілісності.

При цьому, відповідач вважає, що виключно до повноважень Командувача Повітряних Сил ЗСУ та Генерального штабу належить прийняття рішень щодо відправлення у відрядження для виконання бойових та спеціальних завдань, відряджених до Украероруху військовослужбовців. Відповідно, виключно до повноважень Генерального штабу, а не до повноважень Украероруху, належить прийняття рішень щодо виплати відрядженим військовослужбовцям додаткової винагороди.

Представник третьої особи МОУ подав до суду письмові пояснення (а.с.62-65), в яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.

Водночас, постанова КМУ №104 від 07.02.2001 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій» (далі постанова №104) не передбачає здійснення інших виплат (надбавок, винагород, доплат тощо) відрядженим до державних органів військовослужбовцям, у тому числі виплату додаткової грошової винагороди, встановленої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі постанова №186).

Отже, поширення (на період дії правового режиму воєнного стану) виплати додаткової грошової винагороди на зазначених осіб, можливе лише після внесення відповідних змін до постанови КМУ №104.

Позивач подав до суду відповідь на відзив (а.с.86-91), у якій зазначив, що п.1 постанови КМУ №168 визначає, що додаткова винагорода виплачується «військовослужбовцям Збройних Сил». Отже, Постанова КМУ №168 не містить жодних виключень або ж конкретизації, яким саме військовослужбовцям ЗСУ вона виплачується.

Відповідно до п.262 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, військовослужбовці, відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, в особливий період виконують обов`язки, визначені Генеральним штабом Збройних Сил України.

Тобто, позивач є діючим військовослужбовцям Збройних Сил, крім того, який бере безпосередню участь у бойових діях або забезпечує здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, що підтверджується набутим статусом учасника бойових дій.

При цьому, відсутність положень про дану складову грошового забезпечення у постанові КМУ від 07.02.2001 №104 не означає, що вона не повинна нараховуватись відрядженим військовослужбовцям.

Доводи відповідача свідчать про те, що військовослужбовець Збройних Сил має виконувати свій обов`язок по захисту Батьківщини, ризикуючи своїм життям та здоров`ям, але не отримуючи гарантованих державою виплат, які безумовно не можуть компенсувати втрату здоров`я, часу з родиною та взагалі життєвого часу, але можуть хоча б частково забезпечити гідне життя його родині під час виконання ним обов`язків по захисту Батьківщини.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14) є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі в Збройних Сил України, що підтверджується посвідченням офіцера НОМЕР_1 від 18.09.1997 (а.с.20).

07.07.2005 року Міністром оборони України прийнято наказ по особовому складу №411, яким майора ОСОБА_1 , командира авіаційного загону 29 змішаної авіаційної ескадрильї Повітряного командування «Південь» увільнено від займаної посади та відряджено до Украероруху із залишенням на військовій службі (а.с.21).

Згідно витягу з наказу Міністра оборони України №577 від 06.09.2018 по особовому складу на підставі ч.4 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з підполковником ОСОБА_1 укладено новий контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України (далі ЗСУ) на посадах осіб офіцерського складу (а.с.22).

Наказом Одеського регіонального структурного підрозділу Украероруху №37/вд від 14.09.2022 року, на виконання розпорядження Командувача Повітряних Сил ЗСУ від 12.09.2022 року №10/924/ОКП/ПС-Е та розпорядження заступника директора-начальника Украероцентру від 13.09.2022 року № 1/111/БР для виконання завдань з організації планування та координації авіаційної підтримки військ у складі оперативних груп Повітряних Сил ЗСУ на ОКП угрупувань військ (груп) та проведення ротації військовослужбовців ОЦВС підполковника ОСОБА_1 відряджено до м. Кривий Ріг на період з 15.09.2022 року по 14.11.2022 року (а.с.24).

Згідно наказу командувача оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по стройовій частині) від 17.09.2022 №79 ОСОБА_1 15.09.2022 року прибув до складу сил та засобів оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (а.с.26).

Наказом командувача оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №1 від 30.09.2022 оперативне угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 00 год 00 хв. 30.09.2022 перейменовано на оперативне угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (а.с.27).

Архівною довідкою Галузевого Державного архіву МОУ від 23.01.2023 №179/1/618 підтверджується, що в період з 15.09.2022 по 03.10.2022 оперативне угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » вело бойові дії в смузі відповідальності (довідка видана на підставі журналу бойових дій №23/143/38т) (а.с.31).

04.10.2022 року ОСОБА_1 прибув у службове відрядження до військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 04.10.2022 №265 (а.с.28).

Таким чином, у період з 15.09.2022 по 03.10.2022 позивач проходив військову службу в оперативному угрупованні військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (в подальшому перейменоване на « ІНФОРМАЦІЯ_3 »), які брали безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Також наказом Одеського регіонального структурного підрозділу Украероруху від 10.02.2023 року №7/вд на виконання бойового розпорядження Командувача Повітряних Сил ЗСУ від 08.02.2023 року №10/994/ОКП/ЛІС-Е та розпорядження заступника директора-начальника Украероцентру від 09.02.2023 року №1/10/бр для виконання бойових та спеціальних завдань з організації планування та координації авіаційної підтримки військ у складі оперативних груп від Повітряних сил ЗСУ у складі угрупувань військ та безпеки польотів у відповідних смугах та проведення ротації військовослужбовців ОЦВС, службової записки від 10.02.2023 №21.1-04/5/23, ОСОБА_1 направлений в розпорядження оперативно-тактичного угрупування «Донецьк» на період з 13.02.2023 по 15.04.2023 (а.с.32).

14.02.2023 року позивач прибув до оперативно-тактичного угрупування «Донецьк», що підтверджується наказом №34 від 14.02.2023 (а.с.34).

Згідно наказу командира оперативно-тактичного угрупування «Донецьк» №62 від 15.03.2023 року ОСОБА_1 вибув зі складу сил та засобів оперативно-тактичного угруповання «Донецьк», які залучаються та беруть безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, з метою виконання бойових (спеціальних) завдань (а.с.35).

Таким чином, у період з 14.02.2023 по 15.03.2023 позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, що також підтверджується виданою на його ім`я довідкою від 15.03.2023 №2022/окп/221/39 (а.с.36).

Відповідно до довідки про доходи позивача №21.8-23/195 від 14.08.2023, виданою Одеським регіональним структурним підрозділом Украероруху позивачу не нараховувалась та не виплачувалась додаткова винагорода відповідно до постанови №168 (а.с.39).

08.09.2023 ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою на ім`я директора Украероруху ОСОБА_3 з проханням нарахувати та виплатити з 24.02.2022 року додаткову винагороду відповідно до постанови №168 (а.с.40).

01.12.2022 року Одеським регіональним структурним підрозділом Украероруху на заяву позивача надано відповідь, якою відмовлено у її задоволенні, оскільки відсутні підстави для виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, відрядженим до Украероруху додаткової винагороди, встановленої постановою №168. Такі виплати можуть бути встановлені тільки за умови прийняття відповідного рішення Уряду про внесення змін до постанови КМУ від 07.02.2001 №104 в частині поширення цієї додаткової винагороди на зазначену категорію військовослужбовців (а.с.41-42).

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати йому додаткової винагороди протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до норм ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно ч.1-2 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII).

Відповідно до ст.1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим відповідним Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк дії якого не одноразово було продовжено. Указом Президента України від 01.05.2022 №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 3057-IX від 02.05.2023, воєнний стан продовжений з 05 год 30 хв. 20.05.2023 року строком на 90 діб.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» КМУ прийнято Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 1 постанови №168 (в редакції від 28.02.2022 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до п.5 постанови №168 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.

Пункт перший постанови №168 неодноразово змінювався, зокрема, постановою КМУ №836 від 09.08.2023 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168» (далі постанова №836) визначено викладено зміст п.1 постанови №168 наступним чинмо «Установити, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій РФ території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Особам, зазначеним в абз.1 цього пункту, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), розмір додаткової винагороди може бути збільшений відповідно до умов та розмірів, визначених Міністерством внутрішніх справ, але не більше ніж до 50000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.».

Згідно п.3 постанови КМУ №836 постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується у частині виплати додаткової винагороди з 01.06.2023 року.

Таким чином, у зв`язку з прийняттям КМУ постанови №836, військовослужбовці Збройних Сил мали право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн, передбаченої постановою КМУ №168, до 31.05.2023 включно.

Указом президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (далі Положення №1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі військова служба) в добровільному порядку або за призовом (п.2 Положення №1153/2008).

Громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (п.4 Положення №1153/2008).

Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України (п.5 Положення №1153/2008).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі в Збройних Сил України, про що свідчить посвідчення офіцера НОМЕР_1 від 18.09.1997 (а.с.20).

07.07.2005 року Міністром оборони України прийнято наказ по особовому складу №411, яким майора ОСОБА_1 , командира авіаційного загону 29 змішаної авіаційної ескадрильї Повітряного командування «Південь» увільнено від займаної посади та відряджено до Украероруху із залишенням на військовій службі (а.с.21).

Позивач вважає, що має право на виплату додаткової винагороди згідно постанови №168, оскільки він перебуває на військовій службі в Збройних Силах України та був відряджений до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із залишенням на військовій службі.

Відповідач вважає, що постанова КМУ №168 не поширюється на військовослужбовців, відряджених до Украероруху, тому позивач не має права на виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн та збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди у періоди залучення його до виконання бойових завдань. Відповідачем не заперечуються обставини безпосередньої участі позивача у виконанні бойових завдань.

Таким чином, в межах спірних правовідносин ключовим питанням являється дослідження поширення постанови КМУ №168 на військовослужбовців, відряджених до Украероруху.

Суд вважає, що пункт перший постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 не містить будь-яких виключень або ж конкретизації яким саме військовослужбовцям Збройних Сил України виплачується впроваджена нею додаткова винагорода. Тобто умови, що відряджені військовослужбовці не мають право на отримання даної винагороди вказана постанова не містить.

Враховуючи гарантії, надані державою військовослужбовцям, Украерорух зобов`язаний здійснити таке нарахування та виплату, оскільки дана винагорода є спеціальною складовою грошового забезпечення військовослужбовців та виплачується при певних умовах на період дії воєнного стану.

Пунктом 1 постанови КМУ від 07.02.2001 №104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій», встановлено, що виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.

За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів Збройних Сил, інших військових формувань, органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби.

Водночас, п.1 містить застереження, що виплата одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну відрядженим військовослужбовцям не провадиться.

Суд вважає, що відсутність у постанові №104 положень про додаткову винагороду як складову грошового забезпечення не свідчить про те, що вона не повинна нараховуватись відрядженим військовослужбовцям.

При цьому, суд враховує, що підтримання високого рівня обороноздатності є найвищим державним інтересом і однією з найбільш захищених конституційних цінностей України. Частиною 1 статті 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету та територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії РФ проти України. Отже, підтримка військовослужбовців Збройних Сил України є одним із засобів розширення оборонних можливостей держави.

Обмеження прав захисникам і захисницям України є порушенням конституційної гарантії на соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України, визначеної у ч.5 ст.17 Конституції України, та знижує довіру цих осіб до держави, яку вони ціною свого життя і здоров`я захищають.

Таким чином, Держава Україна без рівноцінної заміни чи компенсації безвідносно до її фінансових можливостей не може в односторонньому порядку відмовитись від зобов`язань щодо додаткових гарантій соціального захисту осіб, які виконують свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності.

Суд дійшов висновку про наявність у позивача як військовослужбовця Збройних Сил України права на виплату додаткової винагороди впровадженої постановою КМУ №168 у розмірі 30 000 грн у період з 24.02.2022 по 31.05.2023 (до 01.06.2023, з якого застосовується постанова №168 в редакції постанови КМУ №836) та на збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду у періоди з 15.09.2022 по 03.10.2022 та з 14.02.2023 по 15.03.2023.

При цьому, суд не приймає доводи відповідача на те, що Украерорух не є розпорядником бюджетних коштів, а основним і єдиним джерелом доходів відповідно до статті 36 Повітряного кодексу України від 19.05.2011 №3393-УІ є надходження за надання послуг з аеронавігаційного обслуговування польотів цивільної авіації і з початком збройної агресії російської федерації відбулося закриття повітряного простору України для виконання польотів цивільної авіації, через що основне джерело доходів Украероруху повністю відсутнє та на те, що додаткова винагорода відрядженим до Украероруху військовослужбовцям може бути виплачена лише при наявності відповідного фінансування із державного бюджету України для здійснення даних виплат суд вважає не релевантним з наступних підстав:

Крім того, КМУ прийнято постанову «Про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» від 03.03.2022 року №193 (далі постанова №193).

Постановою КМУ від 11.11.2022 року №1271 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 №193 і від 03.05.2022 №528», зокрема визначено доповнити постанову №193 пунктом 2-4 наступного змісту: «Виділити Міністерству інфраструктури для Украероруху 200 млн. грн для забезпечення діяльності підрозділів Об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху. Міністерству фінансів здійснити зазначені видатки за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету.».

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Кечко проти України (рішення від 08 листопада 2005 року), органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, відповідач порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року право особи мирно володіти своїм майном, оскільки доки відповідні правові норми, що передбачають певні виплати, є чинними, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах (справа «Кечко проти України», заява №63134/00, рішення від 08 листопада 2005 року).

ЄСПЛ у пункті 48 рішення від 30 листопада 2004 року у справі «Бакалов проти України» та в пункті 40 рішення від 18 жовтня 2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також суд не приймає доводи відповідача про те, що, Украерорух не наділене будь-якими владними повноваженнями та не входить до переліку міністерств та державних органів, як того вимагає п.1 Постанови КМУ №168.

В матеріалах справи наявний статут Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (а.с.92-103).

Відповідно до п.п.3 та 4 пункту 2.3. Статуту до основних завдань Підприємства віднесено забезпечення діяльності і розвитку підрозділів ОЦВС та виконання завдань оборони держави та її безпеки.

Керівник Підприємства є керівником ОЦВС (п.10.4. Статуту).

Наказом Генерального штабу ЗСУ №22 від 29.01.2015 року затверджено Положення про особливості діяльності підрозділів об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України в особливий період (далі Положення №22) (а.с.104).

Відповідно до загальних положень Положення №22 в особливий період підрозділи об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України (далі ОЦВС) оперативно підпорядковуються начальнику Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України.

Керівництво діяльністю підрозділів ОЦВС в особливий період здійснюється Генеральним штабом Збройних Сил України відповідно до інструкції, яка розробляється спільно з Державним підприємством обслуговування повітряного руху України, з метою організації та здійснення управління і взаємодії за рішенням начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, за потреби, на пункти управління Збройних Сил України прибувають представники підрозділів ОЦВС.

Пунктом 2 Положення №22 визначені завдання ОЦВС, зокрема п.п.2.1 пункту 2 Положення №22 визначено, що додатково в особливий період на підрозділи ОЦВС покладається виконання таких завдань, як участь у плануванні і регулюванні використання повітряного простору з урахуванням районів (зон) ведення воєнних дій, а також виконання інших завдань, виходячи з повноважень військового командування під час здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

При цьому, відповідно до п.2 наказу Генерального штабу ЗСУ №217 від 29.05.2015 встановлено Командувачу Повітряних Сил ЗСУ здійснювати виконання вимог цього наказу через начальника Українського центру планування використання повітряного простору України та регулювання повітряного руху, на якого покласти координацію діяльності підрозділів об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України в особливий період (а.с.105).

Наказом Генерального штабу ЗСУ №410 від 21.10.2015 (а.с.105) затверджено Інструкцію з керівництва діяльністю підрозділів об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України в особливий період (далі Інструкція №410) (а.с.106-107).

Пунктом 1.3 Інструкції №410 передбачено, що керівництво діяльністю ОЦВС в особливий період здійснюється Генеральним штабом Збройних Сил України через Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (далі ПС ЗС України).

Пунктом 1.4 Інструкції №410 передбачено, що командувач ПС ЗС України здійснює керівництво (шляхом видачі директив, наказів, розпоряджень, надання усних вказівок) діяльністю підрозділів ОЦВС в особливий період з питань, які повяязані з виконанням ОЦВС завдань і функцій в інтересах оборони держави та її безпеки, через начальника Українського центру планування використання повітряного простору України та регулювання повітряного руху (далі Украероцентр), на якого покладається координація діяльності підрозділів ОЦВС в особливий період.

Саме на виконання наказу Генерального штабу ЗСУ №217 від 29.05.2015 року, відповідачем видано наказ «Про впровадження організації і керівництва діяльністю підрозділами об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України в особливий період» №250 від 22.07.2015 року (а.с.107), яким на начальника Украероцентру покладено координацію діяльності підрозділів об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України в особливий період та наказ Украероруху №354 від 12.10.2015 року, яким внесено зміни до наказу №250 від 22.07.2015 (а.с.108), зокрема, доповнено наказ пунктом 3 в наступній редакції:

«Покласти координацію діяльності в регіональних структурних підрозділах Украероруху (далі РСП) на заступників директорів РСП з використання повітряного простору при виконанні ними завдань в інтересах оборони держави та її безпеки. Надати їм повноваження щодо видання відповідних розпоряджень та доручень стосовно координації діяльності в межах РСП, з подальшою доповіддю директору РСП».

Отже, твердження відповідача про те, що Украерорух не наділене будь-якими владними повноваженнями є безпідставними.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом: визнання протиправною бездіяльності Украероруху щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до постанови №168 у розмірі 30 000 грн у період з 24.02.2022 по 31.05.2023 пропорційно в розрахунку на місяць, а у періоди з 15.09.2022 по 03.10.2022 та з 14.02.2023 по 15.03.2023 збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; зобов`язання Украероруху нарахувати та виплатити позивачу з 24.02.2022 по 31.05.2023 додаткову винагороду згідно постанови №168 в розмірі 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а у періоди з 15.09.2022 по 03.10.2022 та з 14.02.2023 по 15.03.2023 збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1,3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Оскільки позивач як учасник бойових дій (а.с.19) звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат в цій частині відсутні.

Також у змісті позову позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати з правничої допомоги в орієнтовному розмірі 4000 грн.

26.10.2023 до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, у якому просив суд стягнути з відповідача 7000,00 грн правничої допомоги.

У відповідності з п.1 ч. 3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У той же час відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на який такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи представником позивача надані: копія договору про надання правової допомоги №13/ОД від 21.08.2023 року, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ГРАНД ПАРТНЕРС», відповідно до п.1.1. якого за цим АО надає клієнту правову допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати АО, необхідні для виконання цього договору.

Згідно Додатку №1 до Договору №13/ОД від 21.08.2023 року сторони погодили розмір гонорару за кожну юридичну послугу окремо, а саме:

усна консультаційна допомога з правових питань у межах підготовки позовної заяви про визнання бездіяльності протиправної та зобов`язання вчинити певні дії до Украероруху безкоштовно;

складання та оформлення позовної заяви про визнання бездіяльності протиправної та зобов`язання вчинити певні дії до Украероруху з направленням до відповідного суду 4000 грн без ПДВ;

складання та оформлення відповіді на відзив до позовної заяви про визнання бездіяльності протиправної та зобов`язання вчинити певні дії з направленням до відповідного суду 3000 грн без ПДВ;

представництво інтересів у відповідному суді за умови розгляду справи в загальному провадженні за участю сторін (кількість засідань не встановлюється) 4000 грн без ПДВ.

У клопотанні зазначено, що оскільки справа розглядається в порядку спрощеного провадження, позивач сплатив гонорар за надання правової допомоги в суді першої інстанції у сумі 7 000 грн у вигляді авансу. До клопотання долучено рахунок на оплату №1 від 30.08.2023 року на суму 7000 грн наданих позивачу юридичних послуг зі складання та оформлення позовної заяви та відповіді на відзив.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послу.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

На підставі вищезазначеного, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд вважає, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 5000 грн, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 132, 134, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (вул. Аеропорт, м. Бориспіль, Київська область, 08300, ), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, код ЄДРПОУ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30 000 грн у період з 24.02.2022 по 31.05.2023 пропорційно в розрахунку на місяць, а у періоди з 15.09.2022 по 03.10.2022 та з 14.02.2023 по 15.03.2023 збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 31.05.2023 додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 30 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а у періоди з 15.09.2022 по 03.10.2022 та з 14.02.2023 по 15.03.2023 збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва