Справа № 440/10167/22
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 р. Справа № 440/10167/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Служби безпеки України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Довгопол М.В., вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 13.02.23 по справі № 440/10167/22

за позовом ОСОБА_1

до Управління Служби безпеки України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною, стягнення за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Полтавській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки сплати належних йому при звільненні сум (невиплата індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 по лютий 2018 року зі встановленням базового місяця - січень 2008 року) за період з 28.12.2018 по 29.10.2022;

- стягнути з Управління Служби безпеки України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 по лютий 2018 року зі встановленням базового місяця - січень 2008 року) за період з 28.12.2018 по 29.10.2022.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/13189/21 Управлінням Служби безпеки України в Полтавській області 29.10.2022 сплачено індексацію грошового забезпечення за період з січня 2015 року по лютий 2018 року в розмірі 67658,85 грн., однак, виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не проведено, що слугувало підставою для звернення до суду з вказаним позовом на підставі положень ст. 117 КЗпП України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Полтавській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки сплати належних йому сум при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по лютий 2018 року із встановленням базового місяця - січень 2008 року).

Стягнуто з Управління Служби безпеки України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки сплати належних йому при звільненні сум (невиплату індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по лютий 2018 року із встановленням базового місяця - січень 2008 року за період з 28.12.2018 по 29.10.2022) у розмірі 6103,05 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до наказу Управління Служби безпеки України в Полтавській області від 29.12.2018 №531-ос ОСОБА_1 звільнено з органів СБ України з 29.12.2018.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 у справі №440/13189/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2022, позов ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено. Визнано протиправними дії Управління Служби безпеки України в Полтавській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 28.02.2018 зі застосуванням базових місяців індексації грудень 2014 року, червень 2015 року, грудень 2015 року. Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 28.02.2018 зі встановленням базового місяця - січень 2008 року.

29.10.2022 на виконання рішення суду у справі № 440/13189/21 відповідно до платіжного доручення від 27.10.2022 № 1102 позивачу перераховано кошти у розмірі 67623,60 грн.

Посилаючись на наявність підстав для виплати середнього заробітку за увесь час затримки сплати належних позивачу при звільненні сум (індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по лютий 2018 року зі встановленням базового місяця - січень 2008 року) по день фактичного розрахунку, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 КЗпП України, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ст. 117 КЗпП України (в редакції Закону від 01.07.2022 № 2352-IX, чинній на час звернення позивача до суду), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Розрахунок середнього заробітку здійснюється на підставі пунктів 2 та 8 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 №100.

Абзацами першим - третім пункту 2 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Тобто, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником в день звільнення повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать до виплати. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Як вже вище зазначалось, позивача звільнено 29.12.2018, при цьому виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по лютий 2018 року із встановленням базового місяця - січень 2008 року, здійснено відповідачем лише 29.10.2022.

Факт допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по лютий 2018 року із встановленням базового місяця - січень 2008 року, встановлено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 у справі № 440/13189/21, яке набрало законної сили 21.09.2022, у зв`язку з чим, на підставі положень ч. 4 ст. 78 КАС України, доказуванню не підлягає.

Відтак доводи відповідача доводи відповідача про відсутність вини останнього щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця підвищення тарифних ставок (окладів) січень 2008 року з огляду на відсутність бюджетних асигнувань є необґрунтованими.

Відтак суд приходить до висновку, що відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, але не більш ніж за шість місяців.

Згідно з довідкою Управління Служби безпеки України в Полтавській області № 66/21-51 від 16.07.2020 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 14965,68 грн.

З огляду на вимоги ст. 117 КЗпП України, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 6 місяців становить 89794,08 грн. (14965,68 грн. х 6 місяців).

Разом з тим, зважаючи на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такі висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

Крім того, у вказаній вище постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Велика Палата у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц також вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні службовця незалежно від того, чи позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум підлягають задоволенню у повному обсязі чи частково.

Про допустимість зменшення розміру відшкодування середнього заробітку у правовідносинах щодо проходження військової служби вказав також Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 по справі № 816/1640/17, зазначивши про обов`язок суду мотивувати прийняте рішення в частині підстав зменшення відшкодування.

Суд зазначає, що основна мета покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, є захист майнових прав працівника у зв`язку із його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне отримання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом для існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Як убачається з матеріалів справи, виплачений розмір індексації становить 67623,60 грн.

Визначаючись щодо розміру середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні, колегія суддів враховує, що позивач є менш захищеною у відношенні до відповідача, стороною відносин публічної служби. Водночас у вказаних відносинах і позивач має діяти добросовісно щодо реалізації свої прав, а інтереси іншої сторони також мають бути враховані.

Беручи до уваги наведене, слід зазначити, що відносини публічної служби як різновид трудових відносин повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми як відповідальність за несвоєчасний розрахунок під час звільнення спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання роботодавця виконувати зобов`язання середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків службовцем.

З урахуванням встановлених по справі обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Управління Служби безпеки України в Полтавській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки сплати належних йому сум при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по лютий 2018 року із встановленням базового місяця - січень 2008 року) та стягнення з Управління Служби безпеки України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки сплати належних йому при звільненні сум (невиплату індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по лютий 2018 року із встановленням базового місяця - січень 2008 року, за період з 28.12.2018 по 29.10.2022), у розмірі 6103,05 грн.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 по справі №440/10167/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц