Справа № 420/17661/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/17661/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Танасогло Т.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року про відмову в задоволенні заяви щодо вжиття заходів забезпечення позову у справі №420/17661/23

У С Т А Н О В И В:

13 липня 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач, скаржник) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 23 червня 2023 року №311577 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 01 червня 2009 року №311577, виданого громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 »;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити дію посвідки на постійне проживання від 19 травня 2020 року №900034792, виданої на ім`я ОСОБА_1 та дію його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області направити в Адміністрацію державної прикордонної служби інформацію про протиправність і скасування рішення 23 червня 2023 року № 311577 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 01 червня 2009 року №311577 та поновлення дії посвідки на постійне проживання від 19 травня 2020 року № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 .

08 серпня 2023 року на адресу Одеського окружного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 23 червня 2023 року № 311577 «Про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 01 червня 2009 року №311577» в частині положення про скасування посвідки на постійне проживання від 19 травня 2020 року № НОМЕР_1 та в частині зупинення дії реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 23 червня 2023 року № 311577 в частині положення про скасування посвідки на постійне проживання, позивач обґрунтував тим, що невжиття відповідних заходів значною мірою ускладнить ефективний захист і поновлення його порушених прав.

Так, за доводами позивача, у зв`язку з скасуванням посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 фактично позбавлений права вільно пересуватись вулицями, збирати докази засобами не забороненими законом, приймати участь у судових засіданнях для ефективного захисту своїх прав. При цьому, зупинення рішення міграційного органу в частині скасування посвідки, в даному випадку, відновить рівновагу прав сторін, не буде порушувати будь-яких прав відповідача та створювати дисбаланс у їх реалізації, так як у випадку відмови в позові ці заходи закінчать свою дію.

Разом з цим, як уважає представник позивача, вжиття таких заходів відповідає предмету адміністративного позову та, водночас, не зумовлює фактичного вирішення спору по суті до закінчення розгляду справи.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року у справі №420/17661/23 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що зміст заяви про забезпечення адміністративного позову не дозволяє дійти переконливого висновку про існування обставин, які згідно положень статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для забезпечення позову.

Так, заявником не надано жодних належних та достатніх доказів в підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

При цьому, як зазначено судом першої інстанції, протиправність оскаржуваного рішення не є очевидною та підлягає доведенню в ході розгляду даної адміністративної справи, а тому задоволення заяви про забезпечення позову у даному випадку буде вирішенням судом позовних вимог по суті та виходом за межі підстав для забезпечення позову, які передбачені ст. 151 КАС України.

Не погодившись із вищеозначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення щодо задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивовано необґрунтованістю висновку суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки викладені у заяві доводи позивача, з посиланням на відповідне законодавство та нормативні акти, переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Скаржник наголошує, що можливість вільного користування позивача своїми правами порушена через скасування документа, який підтверджує законність підстав для його перебування в Україні.

Крім того, як зауважує скаржник, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що задоволення поданої заяви в порядку ст. 150 КАС України у даному випадку буде вирішенням судом позовних вимог по суті та виходом за межі підстав для забезпечення позову, передбачених ст. 151 КАС України.

На думку скаржника, наслідком вирішення спору по суті заявлених вимог буде визнання рішення про скасування дозволу на імміграцію в цілому протиправним, а задоволення заяви надає позивачу можливість тимчасово та тільки на період до набрання судовим рішенням законної сили користуватись правами у відповідності до посвідки на постійне проживання.

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області не скористалося своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до вимог ст. 304 КАС України.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Умови та порядок вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначено статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Частинами першою і другою статті 150 КАС України установлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У частині першій статті 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до частини другої статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про ймовірність ускладнень, пов`язаних з виконанням рішення суду, або про очевидні ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у адміністративному провадженні.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави уважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, установлені пунктом 1 частини 2 статті 150 КАС України.

Як установлено судом апеляційної інстанції та слідує з матеріалів справи, предметом пред`явленого ОСОБА_1 позову є рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 23 червня 2023 року №311577 про скасування йому як громадянину Російської Федерації дозволу на імміграцію в Україну, на підставі якого позивачу скасовано посвідку на постійне проживання в Україні.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів, яких вони стосуються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.

У свою чергу, забезпечення позову в адміністративній справі є наданням особі тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках.

Підставою для забезпечення позову є наявність об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим.

Судова колегія вказує, що у відповідності до положень частини 5 статті 13 (Вилучення посвідки на постійне проживання, виїзд і видворення за межі України) Закону України «Про імміграцію» якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

Окрім того, як слідує з матеріалів справи, оскаржуване рішення прийнято Головним управлінням ДМС України в Одеській області 23 червня 2023 та його чинність до цього часу не зумовила невизначеність правового статусу ОСОБА_1 та не спричинило обмеження свободи пересування позивача.

З матеріалів справи не убачається, а ОСОБА_1 не надано належних та достатніх доказів, з яких можливо дійти висновку, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову.

Більше того, вказуючи на наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову саме з мотивів імовірності ускладнень, пов`язаних з виконанням рішення суду, скаржник не мотивував, яким чином та які саме дії повинна буде вчинити особа з метою відновлення порушених прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів звертає увагу, що з моменту набрання судовим рішенням про скасування індивідуального акту законної сили такий індивідуальний акт утрачає юридичне значення і не породжує будь-яких юридичних наслідків, за виключенням тих, які пов`язані з його скасуванням. Чинність індивідуального акту, скасованого рішенням суду, яке набрало законної сили, не залежить від волі суб`єкта владних повноважень, який його прийняв, чи волі інших осіб.

Тобто, скасування судом індивідуального акту є самостійним і вичерпним способом захисту порушених прав особи в адміністративному судочинстві, практична реалізація якого відбувається одночасно з набранням законної сили судовим рішенням, і не вимагає здійснення від суб`єкта, що видав скасований акт, чи інших осіб, будь-яких дій.

Відтак, заява про забезпечення позову належним чином не обґрунтована, в тому числі щодо необхідності докладання позивачу значних зусиль та витрат для відновлення порушених (оспорюваних) прав.

Що ж стосується наведених у заяві представником скаржника доводів про очевидність протиправності оспорюваного ним індивідуального акту, то колегія суддів вказує про їх безпідставність з огляду на таке.

Так, наведені представником ОСОБА_1 у цій частині обґрунтування зводяться до незгоди з спірним рішенням міграційного органу і невідповідності його вимогам закону та критеріям, встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, колегія суддів наголошує, що такі обставини підлягають доказуванню в межах адміністративного процесу під час розгляду адміністративної справи по суті з дотриманням вимог процесуального закону стосовно оцінки доказів, з наданням можливості реалізації прав та виконання обов`язків усіх його учасників й не свідчать про очевидність ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, охопленого предметом спору, та про порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 23 червня 2023 року №311577 про скасування громадянину Російської Федерації дозволу на імміграцію в Україну, на підставі якого позивачу скасовано посвідку на постійне проживання в Україні, не є очевидно протиправним з огляду на наявність у відповідача повноважень щодо прийняття відповідного рішення, а правомірність такого рішення, зокрема, у частині дотримання порядку (процедури) його прийняття, має бути встановлена під час розгляду справи по суті.

За таких обставин, заявником у поданій заяві про забезпечення позову не зазначено, у чому саме полягає очевидна небезпека спричинення невідворотних наслідків до ухвалення рішення в адміністративній справі, не наведено конкретних обставин та не надано відповідних доказів, які б підтверджували, що захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без ужиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль.

Відтак, необхідності у вжитті таких заходів у цьому конкретному випадку не доведено, а задоволення апеляційним судом поданої ОСОБА_1 заяви не забезпечує виконання тих завдань та мети, яка закладена у інституті забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що очевидність протиправності рішень, дій та бездіяльності відповідача не убачається зі змісту заяви про забезпечення позову. Судом першої інстанції також правильно установлено відсутність підтверджених належними і допустимими доказами у справі загроз правам, свободам та інтересам позивача, які б потребували вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції, з урахуванням приписів ст. 150, 151 КАС України, дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні заяви щодо вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання.

У відповідності до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року про відмову в задоволенні заяви щодо вжиття заходів забезпечення позову у справі №420/17661/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Т.М. Танасогло А.В. Крусян