Справа № 540/6042/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 540/6042/21

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.,

повний текст судового рішення

складено 12.05.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління пенсійного фонду в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просив:

- визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 09.08.2021 р. № 25 про відмову у призначенні йому пенсії за віком після досягнення 60-річного віку та лист Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 23.09.2021 р. № 2100-0202-8/46448;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 09.08.2021 р. № 25 про відмову у призначенні йому пенсії за віком після досягнення 60-річного;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до загального страхового стажу необхідного для призначення пенсії за віком періоди відповідно трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 :

- період проходження ним служби в лавах Радянської Армії з 12.11.1979 р. по 16.11.1981 р.;

- період навчання на підготовчому відділенні у Херсонському індустріальному інституті з денною формою навчання в період з 25.11.1981 р. по 26.07.1982 р.;

- період навчання на денному відділенні Херсонського індустріального інституту з 27.07.1982 р. по 30.06.1987 р.;

- період, коли ОСОБА_1 працював оператором програм у Добровільному товаристві по будівництву "Молодіжний житловий комплекс" з 10.02.1991 р. по 13.01.1992 р.;

- період, коли ОСОБА_1 брав добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за період з 01.01.2020 р. по 31.10.2020 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати йому пенсію за віком після досягнення 60-річного віку з 01 вересня 2021 року;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на його користь суму грошових коштів у розмірі 9350 грн. за завдану моральну шкоду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 р. залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 09.08.2021 р. № 25 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період проходження служби в лавах Радянської Армії з 12.11.1979 р. по 16.11.1981 р.; період навчання на підготовчому відділенні у Херсонському індустріальному інституті з денною формою навчання з 25.11.1981 р. по 26.07.1982 р.; період навчання на денному відділенні Херсонського індустріального інституту з 27.07.1982 р. по 30.06.1987 р.; період добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.09.2020 р. по 31.10.2020 р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.08.2021 р. про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт посилався на те, що в даному випадку відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача визначених у позові періодів проходження служби в лавах Радянської Армії саме з 12.11.1979 р. по 16.11.1981 р.; навчання на денному відділенні Херсонського індустріального інституту з 27.07.1982 р. по 30.06.1987 р., з огляду на те, що вказані періоди зараховані до стажу позивача відповідно до наявних документів. На думку апелянта період навчання на підготовчому відділенні у Херсонському індустріальному інституті з денною формою навчання з 25.11.1981 р. по 26.07.1982 р. взагалі не підлягає зарахуванню до стажу, оскільки законодавством передбачено можливість зарахування лише періоду навчання у вищому навчальному закладі, а не підготовчому відділенні.

В свою чергу апелянт посилався на те, що період роботи позивача оператором програм у Добровільному товаристві по будівництву "Молодіжний житловий комплекс" з 10.02.1991 р. по 13.01.1992 р. був зарахований до стажу після розгляду заяви позивача про призначення пенсії, як і період добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за період з 01.01.2020 р. по 31.08.2020 р.

Також апелянт вказував на те, що рішення про відмову у призначенні пенсії приймало Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області, а тому у суду були відсутні підстави для зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснювати повторний розгляд заяви повивача про призначення пенсії.

З огляду на викладене апелянт просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 року та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції іншими учасниками справи не оскаржувалось, перегляд судового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 року здійснюється у межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Справа розглянута справу в порядку письмового провадження згідно з положеннями статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.08.2021 року через досягнення 60-річного віку у вересні 2021 року, ОСОБА_1 звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Заява позивача від 03.08.2021 р. про призначення пенсії за віком в порядку екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

09.08.2021 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення № 5 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У рішенні зазначено, що право на пенсійну виплату особа матиме за наявності 28 років стажу, тоді як наявний трудовий стаж становить 25 років 7 місяців 9 днів.

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до страхового стажу позивача не були зараховані наступні періоди:

- період роботи згідно трудової книжки з 10.02.1991 р. по 13.01.1992 р., оскільки запис № 11 про виправлення дати розпорядження про прийом на роботу здійснений з порушенням п.2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціальною захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, в якому зазначено, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Виправлення завірено тільки підписом - посада, прізвище та ініціали підписанта не значиться;

- період страхового стажу з 01.01.2020 р. по 31.08.2020 р. згідно договору про добровільну участь від 06.07.2021 р. № О012, так як відсутня сплата страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу.

16.09.2021 р. позивач через свого представника звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області з адвокатським запитом щодо надання інформації та копій документів щодо розгляду його заяви про призначення пенсії за віком.

Листом від 23.09.2021 р. № 2100-0202-8/46448 ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило, що питання щодо призначення пенсії за віком розглядалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та прийнято рішення № 25 про відмову в призначенні пенсії гр. ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (28 років), про що його повідомлено листом Головного управління Пенсійної фонду України в Херсонській області від 19.08.2021 р. № 2100-0304-8/39568 з розрахунком страхового стажу та детальним роз`ясненням щодо неврахування окремих періодів (періоду навчання на підготовчому відділенні вищого навчального закладу, періоду з 10.02.1991 р. по 13.01.1992 р. та з 01.01.2020 р. по 31.08.2020 р.).

Повідомлено, що після розгляду звернення ОСОБА_1 , що надіслано через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України 16.08.2021 р. та яке розглядалося відповідно до Закону України "Про звернення громадян", до страхового стажу позивача зараховано період роботи з 10.02.1991 р. по 13.01.1992 р. та період добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування з січня по серпень 2020 року (є позначка про сплату внесків).

Загальний страховий стаж склав 27 років 02 місяці 12 днів, але цього недостатньо для призначення пенсії за віком після досягнення 60-річного віку (при необхідних 28 років) про що позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 30.08.2021 р. № 6172-6097/С-02/8-2100/21 із зазначенням врахованих періодів.

Не погоджуючись з рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач оскаржив його до суду першої інстанції.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного:

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Таким чином, для призначення пенсії позивачу за вислугу років у 2021 році мають бути виконані дві умови: досягнення 60 річного віку та наявність не менше 28 років стажу.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-V страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За положеннями частини другої статті 24 Закону №1058-V страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно пункту «е» статті 3 Закону №1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

Відповідно до пунктів «в» та «д» частини третьої статті 56 вищевказаного Закону до стажу роботи зараховується: в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон 1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно пп."а" п.2.17 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 20.06.1974 р. № 162 (яка була чинною на час вчинення записів) у трудові книжки за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів наступні записи: про строк служби у складі Збройних Сил СРСР, в органах Комітету державної безпеки СРСР та Міністерства внутрішніх справ СРСР, у всіх видах охорони, де на осіб, що проходять службу не поширюється законодавство про працю та державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (зарахування) та дати звільнення зі служби.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , виданої 08.09.1978 р., містяться наступні записи:

- запис № 4 - з 12.11.1979 р. по 16.11.1981 р. - проходження служби в лавах Радянської Армії;

- запис № 5 - з 25.11.1981 р. по 26.07.1982 р. - навчання на підготовчому відділенні у Херсонському індустріальному інституті;

- записи № 6-7 з 27.07.1982 р. по 30.06.1987 р. - навчання на денному відділенні Херсонського індустріального інституту.

Судом встановлено, що органом Пенсійного фонду до страхового стажу позивача зараховано період проходження ним військової служби, однак такий період зараховано з 12.11.1979 року по 09.11.1981 року, а не з 12.11.1979 року по 16.11.1981 року, як вказано у трудовій книжці позивача.

ГУ ПФУ в Херсонській області у своєму відзиві зазначило, що до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано період проходження ним військової служби з 12.11.1979 р. по 09.11.1981 р., оскільки даний запис зроблено на підставі військового квитка, відповідно до якого позивача звільнено в запас у зв`язку з закінченням строку служби 09.11.1981 р. на підставі наказу МО СРСР № 244 від 28.09.1981 р. (до місця призначення зобов`язаний прибути та встати на військовий облік 16.11.1981 р.), а не 16.11.1981 р. як зазначає позивач.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка і чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Враховуючи зазначене вище, період проходження позивачем військової служби, який підтверджений записами в трудовій книжці, має бути включений до страхового стажу позивача у повному обсязі, а саме з 12.11.1979 року по 16.11.1979 року.

Також встановлено, що органом Пенсійного фонду було зараховано до страхового стажу позивача період його навчання на денному відділенні Херсонського індустріального інституту, однак знову ж таки, такий період був зарахований не у відповідності до записів трудової книжки.

Так, трудова книжка позивача містить записи про навчання на денному відділенні Херсонського індустріального інституту у період з 27.07.1982 р. по 30.06.1987 р., однак відповідачем було зараховано до страхового стажу позивача період його навчання з 01.09.1982 року по 24.06.1987 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області посилалось на те, що запис у трудовій книжці про відрахування позивача з вищого навчального запису у зв`язку із закінченням інституту має містити дату, номер та найменування наказу, на підставі якого здійснено цей запис, однак зазначені відомості у трудовій книжці позивача відсутні, з огляду на що запис № 7 у трудовій книжці позивача потребував додаткового підтвердження.

Відповідач вказував на те, що згідно із дипломом НОМЕР_2 ОСОБА_1 вступив у 1982 році до Херсонського індустріального інституту і в 1987 році закінчив повний курс вказаного інституту. Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 24.06.1987 року ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію інженера по автоматизації хіміко-технологічних процесів.

Відповідач вважає, що час фактичного навчання ОСОБА_1 розпочався з 01.09.1982 року (з загальноприйнятої дати початку навчального року) по 24.06.1987 року (по дату рішення Державної екзаменаційної комісії).

Колегія суддів вважає безпідставними вказані доводи відповідача, з огляду на наступне:

Підпунктом "в" пункту 2.17 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 20.06.1974 р. № 162 (яка була чинною на час вчинення записів) у трудові книжки за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів наступні записи: про час навчання у ВНЗ та середніх спеціальних учбових закладах.

У трудовій книжці позивача містяться записи: № 6 - зарахований на перший курс денного відділення Херсонського індустріального інституту 27.07.1982 р., наказ № 126-с від 27.07.1982 р., № 7 - відрахований у зв`язку із закінченням інституту 30.06.1987 р.

Зі змісту архівної довідки Херсонського національного технічного університету від 29.08.2021 р. № 153 слідує, що наказом № 126-с від 27.07.1982 р. ОСОБА_1 зарахований з 01 серпня 1982 року на перший курс денного відділення Херсонського індустріального інституту з наданням канікул по 31 серпня 1982 року; наказом № 195-с від 30.06.1987 р. відрахований із закінченням повного курсу інституту, отриманням повної вищої освіти за спеціальністю "Автоматизація і комплексна автоматизація хіміко-технологічних процесів (дата відрахування не вказана, нормативно навчання закінчилось 30 червня 1987 р.).

Таким чином записами трудової книжки позивача та наданою позивачем довідкою Херсонського національного технічного університету від 29.08.2021 р. підтверджується період навчання позивача в Херсонському індустріальному інституті саме з 27.07.1982 р. по 30.06.1987 р., а тому цей період підлягає врахуванню до страхового стажу позивача.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що довідка Херсонського національного технічного університету від 29.08.2021 р. № 153 не була подана разом із заявою про призначення пенсії, а тому не розглядалась органом Пенсійного фонду.

Як вже зазначалось вище, трудова книжка позивача містить записи про його навчання у Херсонському індустріальному інституті з 27.07.1982 р. по 30.06.1987 р. При цьому запис № 6 містить посилання на наказ про зарахування позивача на навчання та інші відомості, які необхідні для його врахування. Відповідач посилався на те, що запис № 7 трудової книжки позивача не містить посилань на наказ про відрахування, а тому потребував додаткового підтвердження.

Слід зазначити, що згідно п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Таким чином при встановленні неповноти даний у трудовій книжці позивача, орган Пенсійного органу не був позбавлений можливості повідомити позивача про необхідність подання додаткових документів, зокрема, уточнюючих довідок у підтвердження страхового стажу, однак замість цього пенсійний орган самостійно, на власний розсуд, без будь-якого документального підтвердження визначив період навчання позивача, який підлягає зарахуванню до страхового стажу, що є неприпустимим.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно обґрунтованості вимог позивача про зарахування до страхового стажу періоду його навчання у Херсонському індустріальному інституті з 27.07.1982 р. по 30.06.1987 р.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідачем не було зараховано до страхового стажу позивача період його навчання на підготовчому відділенні у Херсонському індустріальному інституті з денною формою навчання в період з 25.11.1981 р. по 26.07.1982 р.

В свою чергу колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача вказаного періоду навчання на підготовчому відділенні, з огляду на наступне:

Як вже зазначалось вище, відповідно до п."д" ч.3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 53 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що студент (слухач) - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.

Згідно з Положенням про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 №161 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23.11.1993 за №173, студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію)

Згідно з Положенням про підготовче відділення при вищому навчальному закладі, підготовчі відділення, як і підготовчі курси, створюються для загальноосвітньої підготовки для вступу до вищого навчального закладу, навчання на яких дає право вступу до цих навчальних закладів без вступних іспитів.

Навчання на підготовчих відділеннях (курсах) є додатковою послугою навчального закладу, мета якої - підготовка до вступу до навчального закладу.

Оскільки після навчання на підготовчих відділеннях (курсах) особа не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, до стажу роботи зараховується лише період з дня зарахування студентом першого курсу вищого навчального закладу до закінчення чи відрахування.

Розглядаючи справу №456/2503/16-а Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 року дійшов висновку, що підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в статті 25 Закону України «Про вищу освіту», а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі.

За таких обставин, враховуючи сформовану практику Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем правомірно не зараховано період навчання позивача на підготовчому відділенні у Херсонському індустріальному інституті з денною формою навчання в період з 25.11.1981 р. по 26.07.1982 р.

Судом встановлено, що згідно оскаржуваного позивачем рішення ,йому було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи згідно трудової книжки з 10.02.1991 р. по 13.01.1992 р., через те, що запис № 11 про виправлення дати розпорядження про прийом на роботу здійснений з порушенням п.2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціальною захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, а саме: виправлення завірено тільки підписом - посада, прізвище та ініціали підписанта не значиться, а також періоду з 01.01.2020 р. по 31.08.2020 р. згідно договору про добровільну участь від 06.07.2021 р. № О012, через відсутність сплати страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Що стосується періоду роботи позивача з 10.02.1991 р. по 13.01.1992 р. оператором програм у Добровільному товаристві по будівництву "Молодіжний житловий комплекс", колегія суддів зазначає наступне:

Як вже вказувалось вище, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

Згідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

За приписами п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 р. № 162, які узгоджуються з нормами п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захист від 29.07.1993 р. № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Таким чином законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Обов`язок щодо внесення записів у трудову книжку працівника покладено на відповідального працівника підприємства.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Водночас, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, період роботи позивача з 10.02.1991 р. по 13.01.1992 р. оператором програм у Добровільному товаристві по будівництву "Молодіжний житловий комплекс", підлягав зарахуванню до його страхового стажу, однак згідно оскаржуваного рішення вказаний період до страхового стажу позивача зарахований не був.

В свою чергу, відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що після розгляду звернення позивача, пенсійним органом до його страхового стажу був зарахований період роботи з 10.02.1991 р. по 13.01.1992 р.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доказів здійснення зарахування вказаного періоду до стажу роботи позивача (наприклад, протокол про розрахунок стажу) та прийняття відповідного рішення, в тому числі, щодо вирішення питання про призначення позивачеві пенсії відповідачами до суду не надано.

Лист Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 23.09.2021 року № 2100-0202-8/46448 не є доказом здійсненого зарахування, а тому не приймається до уваги колегією суддів.

Крім того колегія суддів зазначає, що предметом розгляду даної адміністративної справи є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 09.08.2021 р. № 25, в основу якого покладено саме висновки про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 10.02.1991 р. по 13.01.1992 р. та т періоду з 01.01.2020 р. по 31.08.2020 р. згідно договору про добровільну участь від 06.07.2021 р. № О012.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу період його роботи оператором програм у Добровільному товаристві по будівництву "Молодіжний житловий комплекс" з 10.02.1991 р. по 13.01.1992 р. підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду, коли позивач брав добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за період з 01.01.2020 р. по 31.10.2020 р., слід зазначити наступне:

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 23.09.2021 року № 2100-0202-8/46448 до страхового стажу позивача був зарахований період його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування з січня по серпень 2020 року (є позначка про сплату внесків).

Судом встановлено, що 06.07.2021 р. позивач уклав з Головним управлінням ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі типовий договір № О012 про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразово сплати єдиного внеску), згідно з умовами якого позивач сплачує єдиний внесок за попередній період з 01.01.2020 р. по 31.08.2020 р. у розмірі 21120,00 грн.

Факт оплати позивачем встановленої договором від 06.07.2021 р. № О012 суми єдиного внеску підтверджується копією квитанції від 13.07.2021 р. на суму 21120,00 грн.

Крім того, 21.09.2021 р. позивач уклав з Головним управлінням ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі типовий договір № О014 про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразово сплати єдиного внеску), згідно з умовами якого позивач сплачує єдиний внесок за попередній період з 01.09.2020 р. по 31.10.2020 р. у розмірі 5280,00 грн.

Факт оплати позивачем встановленої договором від 21.09.2021 р. № О014 суми єдиного внеску підтверджується копією квитанції від 28.09.2021 р. № 0.0..1 на суму 5280,00 грн..

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України від 08.07.2010 р. № 2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" договором про добровільну участь може бути передбачена одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (у тому числі за період з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року). Одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди може бути здійснена за окремим договором, укладеним у порядку, передбаченому частинами першою, третьою та четвертою цієї статті.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи підтверджено факт виконання позивачем умов договору від 06.07.2021 р. та добровільної сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до умов, передбачених Договором, позивач має право на зарахування періоду з 01.01.2020 р. по 31.08.2020 р. до свого страхового стажу.

З огляду на відсутність доказів здійснення зарахування відповідного періоду до страхового стажу позивача, а також зважаючи на висновок ГУ ПФУ в Запорізькій оплаті про відсутність підстав для такого зарахування, яким обґрунтовано прийняття відповідачем спірного рішення про відмову у призначенні пенсії, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

В свою чергу колегія суддів звертає увагу на те, що договір від 21.09.2021 р. № О014 був укладений після винесення оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 09.08.2021 р. №25, а отже при вирішенні питання щодо призначення пенсії період добровільної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.09.2020 р. по 31.10.2020 р., не розглядався та не враховувався відповідачем.

Таким чином питання про зарахування зазначеного періоду до страхового стажу виходить за межі предмету спору.

При цьому докази того, що відповідач заперечує проти врахування вказаного періоду до страхового стажу позивача або відмовив у його зарахуванні відсутні.

Виходячи з завдання адміністративного судочинства, захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають саме порушені права позивача.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що вимоги позивача про зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.09.2020 р. по 31.10.2020 р. заявлені передчасно, позивачем не доведено порушення його прав в цій частині з боку відповідачів, а тому у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання протиправним листа Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 23.09.2021 р. № 2100-0202-8/46448, з огляду на те, що вказаний лист не є актом індивідуальної дії в розумінні ст. 4 КАС України, не тягне за собою жодних правових наслідків для позивача, не призводить до відновлення, зміни, створення будь-яких прав чи обов`язків, а тому такі вимоги не є належним способом захисту порушених прав позивача.

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління ПФУ в Херсонській області призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.09.2022 року, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно чинного законодавства повноваження щодо призначення особам пенсій належить органам Пенсійного фонду України.

В свою чергу, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Слід зазначити, що зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У спірних правовідносинах відповідач фактично не досліджував питання щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки не досліджував питання чи достатньо у позивача стажу роботи для призначення йому пенсії за віком з урахуванням періоду проходження ним служби в лавах Радянської Армії з 12.11.1979 р. по 16.11.1981 р.; періоду навчання на денному відділенні Херсонського індустріального інституту з 27.07.1982 р. по 30.06.1987 р.; періоду роботи позивача оператором програм у Добровільному товаристві по будівництву "Молодіжний житловий комплекс" з 10.02.1991 р. по 13.01.1992 р.; періоду добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за період з 01.01.2020 р. по 31.08.2020 р.

Отже, відповідачем не надавалась оцінка наявності підстав для задоволення поданої позивачем заяви.

Таким чином суд на цьому етапі позбавлений процесуальної можливості приймати рішення за умови не перевірки, не надання оцінки та не встановлення певних обставин суб`єктом владних повноважень з порушеного позивачем питання щодо призначення пенсії.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Слід зазначити, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідний розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що в даному випадку, з метою захисту порушеного права позивача, ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання органу Пенсійного фонду повторно розглянути заяву позивача від 03.08.2021 року щодо призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, передбачено, що з 01.04.2021 р. органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Враховуючи те, що заява позивача від 03.08.2021 р. про призначення пенсії за віком в порядку екстериторіальності розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та саме цим органом було прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії через недостатність страхового стажу, та саме цим органом в оскаржуваному рішенні досліджувалось питання наявності чи відсутності підстав для зарахування до страхового стажу певних періодів роботи позивача, колегія суддів доходить до висновку про необхідність покладення обов`язку щодо зарахування розглядуваних у даній справі періодів служби, навчання та роботи позивача, а також повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.08.2021 року про призначення пенсії саме на Головне управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Колегія суддів також доходить висновку про відсутність підстав задоволення вимог позивача про стягнення з ГУ ПФУ в Херсонській області моральної шкоди, з огляду на відсутність будь-яких порушень прав позивача з боку цього органу.

Крім того колегія суддів не знаходить підстав для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області моральної шкоди.

Згідно ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди необхідним є наявність у діях відповідача певного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника.

Позивач у поданому позові вказував на те, що йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з неотримання пенсії з 01.09.2021 р. та через ішемічну хворобу, якій передувала відмова у призначенні пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між відмовою відповідача у призначенні пенсії та захворюванням позивача, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги.

Зважаючи на зазначене позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 317 КАС України, з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду першої інстанції було сплачено судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується квитанцією банку, як за одну вимогу немайнового характеру.

Враховуючи те, що за наслідками розгляду даної адміністративної справи судом було задоволено вимогу позивача, яка має немайновий характер, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення сплаченого ОСОБА_1 судового збору у повному обсязі в сумі 908 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року у справі №540/6042/21 скасувати.

Прийняти у даній справі №540/6042/21 нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 09.08.2021 року № 25 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу:

- період проходження служби в лавах Радянської Армії з 12.11.1979 р. по 16.11.1981 р.;

- період навчання на денному відділенні Херсонського індустріального інституту з 27.07.1982 р. по 30.06.1987 р.;

- період роботи ОСОБА_1 оператором програм у Добровільному товаристві по будівництву "Молодіжний житловий комплекс" з 10.02.1991 р. по 13.01.1992 р.;

- період добровільної участі ОСОБА_1 у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.01.2020 р. по 31.08.2020 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.08.2021 р. про призначення пенсії за віком.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, просп.Соборний, буд. будинок 158-Б, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій Ю.М. Градовський