Справа № 320/17667/21
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кагарлицької міської ради від 02.12.2021 №1956-14-VIII «Про розгляд заяви щодо надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 в м. Бурти за межами населеного пункту на території Кагарлицької міської територіальної громади для ведення особистого селянського господарства площею (2,0000 га)»;

- зобов`язати Кагарлицьку міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, за межами с. Бурти на території Кагарлицької міської територіальної громади для ведення особистого селянського господарства КОАТУ - :04:305.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а також не надано оцінку всім фактичним обставинам справи.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування не містить вичерпних підстав для відмови у надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на час прийняття відповідачем рішення останнім не перевірялися відомості з Державного земельного кадастру щодо перебування бажаної до отримання земельної ділянки у власності інших осіб. Окремо наголошує, що ні відповідачем, ні судом першої інстанції взагалі не надано оцінку аргументам позивача про те, що земельні ділянки інших осіб були перенесені, а відтак бажана до отримання земельна ділянка є вільною.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу Кагарлицька міська рада просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що при прийнятті відповідачем оскаржуваного рішення було встановлено, що бажана територія, за рахунок якої позивач бажав отримати у власність земельну ділянку, накладалася на паї, які перебували у власності інших громадян, що підтверджується Картою паювання села Бурти. Відтак, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки у власність порушило б законні права та інтереси інших осіб - власників паїв.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 , виданим 29 листопада 2021 року органом 3221. Також позивач має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 03 грудня 2015 року.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Кагарлицької міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Буртівської сільської ради Обухівського району Київської області, КОАТУ :04:305, ділянка межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :04:305:0050.

До вказаної заяви додані: копія паспорту; копія РНОКПП; копія посвідчення учасника бойових дій; викопіювання з кадастрової карти; викопіювання земельних часток паїв, які були перенесенні.

За результатом розгляду цього клопотання рішенням Кагарлицької міської ради від 02 грудня 2021 року №1956-14-VIII «Про розгляд заяви щодо надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 в с. Бурти за межами населеного пункту на території Кагарлицької міської територіальної громади для ведення особистого селянського господарства площею (2,0000 га)» відмовлено у наданні позивачу відповідного дозволу у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Не погоджуючись із таким рішенням органу місцевого самоврядування, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив, зазначивши, що за усталеною позицією Верховного Суду ненадання заявником погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. А тому, оскільки наявними у матеріалах справи документами підтверджується накладання бажаної до отримання позивачем земельної ділянки на три паї, що передані у власність третім особам, то у відповідача були відсутні правові підстави для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписи ч. 2 ст. 4 ЗК України визначають, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно п. «а» ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються в тому числі на таку категорію, як землі сільськогосподарського призначення.

За правилами ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Пунктом 1 частини 1 статті 23 Земельного кодексу України передбачено, що землі, придатні для потреб сільського господарства (крім самозалісених земель), повинні надаватися насамперед для таких цілей ведення сільського господарства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч. ч. 3-4 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

З наведеного випливає, що законодавцем гарантовано право безоплатної передачі земельної ділянки громадянину у власність, зокрема, у межах норм безоплатної приватизації, порядок проведення якої регламентовано положеннями ст. 118 Земельного кодексу України.

Так, згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №813/481/17, від 18.10.2018 у справі №527/43/17, від 25.02.2019 у справі №347/964/17, від 22.04.2019 у справі №263/16221/17 та від 18.05.2022 у справі № 826/8577/17.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачем визначено невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, як правильно зауважив апелянт, зміст оскаржуваного рішення Кагарлицької міської ради від 02 грудня 2021 року №1956-14-VIII свідчить, що воно не містить будь-якого обґрунтування причин його прийняття. На переконання суду апеляційної інстанції, цитування всіх передбачених Земельним кодексом України підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою без будь-якої деталізації та конкретизації мотивів прийняття такого рішення свідчить, що воно не відповідає критеріям обґрунтованості. Крім іншого, зважаючи, що законодавець не забороняє громадянину повторно звернутися із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, таке рішення органу місцевого самоврядування зумовлює виникнення у заявника стану правової невизначеності, оскільки не дає можливість з`ясувати та встановити невідповідність поданого клопотання вимогам ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України.

Поряд з викладеним, апеляційний суд звертає увагу, що, як було встановлено судом першої інстанції із змісту відзиву на позов, спірне рішення Кагарлицької міської ради від 02 грудня 2021 року №1956-14-VIII було прийнято у зв`язку з тим, що позначена ОСОБА_2 на графічних матеріалах земельна ділянка згідно даних Карти паювання села Бурти Кагарлицької міської територіальної громади накладається на паї №184, №185 та №186, які були передані у власність громадянам та згідно Списку власників земельних паїв СВК агрофірма «Перемога» с. Бурти Кагарлицького району Київської області на видачу державних актів на землю належать ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Указані обставини, за висновком суду першої інстанції, підтверджуються як відомостями Списку власників земельних паїв СВК агрофірма «Перемога» с. Бурти Кагарлицького району Київської області на видачу державних актів (а.с. 22-23) і викопіюванням з карти паювання с. Бурти (а.с. 24), так і листом Головного управління Дергеокадастру у Київській області від 10 лютого 2022 року №18-10-0.222-1267/2-22 (а.с. 26), в якому поряд з іншим зазначено, що відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного земельного кадастру.

Враховуючи викладене, Київський окружний адміністративний суд, зважаючи на норми ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які регулюють питання підтвердження права власності на нерухоме майно, що виникло до 01.01.2013, прийшов до висновку, що бажана позивачем до отримання земельна ділянка не є вільною, письмової згоди землевласника (землекористувача) надано не було, а відтак оскаржуване рішення Кагарлицької міської ради є правомірним.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, як було встановлено раніше, разом із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_1 подавалися викопіювання з чергового кадастрового плану Буртівської сільської ради щодо місця розташування земельної ділянки, що планується до відведення у власність (а.с. 11), а також викопіювання земельних часток паїв, які були перенесені, в якому зазначені кадастрові номери земельних ділянок: :03:313:0029, :03:313:0028, :03:313:0092 (а.с. 12).

Перевіривши відомості щодо кадастрових номерів земельних ділянок, зазначених у викопіюванні земельних часток паїв, які були перенесені, судом апеляційної інстанції встановлено, що вони належать ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , кадастровий номер :03:313:0029), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , кадастровий номер :03:313:0028) на підставі свідоцтва про право на спадщину, а також ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 , кадастровий номер :03:313:0092) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 15 червня 2001 року серії Р2 №427086, виданого головою Буртівської сільської ради народних депутатів. Тобто, указані земельні ділянки із визначеними кадастровими номерами належить тим самим особам (їх спадкоємцям), яким були передані у власність земельні паї №184, №185 та №186 та на які, за твердженням відповідача, накладається бажана до отримання позивачем земельна ділянка.

У площині наведеного судовою колегією враховується, що відповідно до ч. 9 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про речові права на земельні ділянки, що виникли до 1 січня 2013 року, вносяться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, до Державного земельного кадастру із Державного реєстру земель та документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів.

Відомості про розподіл земель за формами власності і видами речових прав вносяться до Державного земельного кадастру відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень указаного Закону передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. А пунктом 10 Прикінцевих і перехідних положень згаданого Закону закріплено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

При цьому, за правилами ч. 4 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» у разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Отже, станом на час прийняття спірного рішення Кагарлицькою міською радою, на момент ухвалення рішення судом першої інстанції і на день його перегляду апеляційним судом законодавець допускає можливість існування випадків, коли право власності на земельну ділянку підтверджується раніше виданими документами без обов`язкового присвоєння кадастрового номера.

Водночас, у розрізі встановлених вище обставин колегія суддів зауважує, що аналіз змісту спірного у цій справі рішення органу місцевого самоврядування дає підстави для висновку, що при його прийнятті не надавалася оцінка наданим позивачем відомостей про перенесення земельних часток (паїв) громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відтак, сама по собі наявність у розпорядженні Кагарлицької міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Київській області відомостей про належність указаним громадянам на праві власності земельних ділянок, на які, за твердженням відповідача, накладається бажана до отримання позивачем земельна ділянка, не є достатньою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою без перевірки інформації, зазначеної у клопотанні позивача.

За таких обставин та з огляду на документальне підтвердження належності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві власності зазначених ОСОБА_1 інших земельних ділянок, відсутності у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю дат державної реєстрації державних актів серії І-КВ 054383, серії І-КВ 054382 та серії І-КВ 054381, про що зазначено у листі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 10 лютого 2022 року №18-10-0.222-1267/2-22, а також з урахуванням встановленої вище необґрунтованості прийнятого Кагарлицькою міською радою рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Окреслені вище обставини та наведені щодо них мотиви свідчать, що оскаржуване у цій справі рішення органу місцевого самоврядування наведеним вище критеріям у необхідному обсязі не відповідає, оскільки є необґрунтованим та при його прийнятті не були враховані всі обставини, які мали значення для його прийняття.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення Кагарлицької міської ради від 02 грудня 2021 року №1956-14-VIII підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а відповідно позивні вимоги ОСОБА_1 у цій частині - задоволенню.

У свою чергу, щодо позовних вимог про зобов`язання Кагарлицької міської ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, за межами с. Бурти на території Кагарлицької міської територіальної громади для ведення особистого селянського господарства КОАТУ - :04:305, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 у справі №509/1350/17, вирішуючи питання про обрання способу захисту порушеного права особи в аналогічній категорії справ, зазначила наступне: «Щодо ефективності обраного судом апеляційної інстанції способу захисту Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу.

Отже, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою.».

Як і у справі №509/1350/17, так і у справі №320/17667/21, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду, не вбачається, що органом місцевого самоврядування було здійснено повну перевірку наявності чи відсутності в особи права на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що в межах цієї справи належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 20 серпня 2021 року, зареєстрованого 25 серпня 2021 року, на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, за межами с. Бурти на території Кагарлицької міської територіальної громади для ведення особистого селянського господарства КОАТУ - :04:305 та відповідно до вимог статті 118 ЗК України прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

Поряд з іншим, апеляційний суд зауважує, що відповідно до пп. 5 п. 27 розд. X «Перехідні положення» ЗК України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей, як безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

У зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

У подальшому, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 №2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 року №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3057-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3275-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Отже, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII.

Відтак, з урахуванням згаданих норм пп. 5 п. 27 розд. X «Перехідні положення» ЗК України до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

Водночас, колегія суддів зауважує, що у цій справі спірні правовідносини виникли ще до внесення відповідних змін в частині установлення тимчасової заборони, зокрема, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі.

У зв`язку з викладеним апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 6 ст. 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також зазначаються порядок і строк виконання судового рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Таким чином, оскільки обставини дії в Україні воєнного стану унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду щодо зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, то в силу положень ч. 3 ст. 378 КАС України наявні підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до припинення (скасування) в Україні воєнного стану.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кагарлицької міської ради від 02 грудня 2021 року №1956-14-VIII «Про розгляд заяви щодо надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 в м. Бурти за межами населеного пункту на території Кагарлицької міської територіальної громади для ведення особистого селянського господарства площею (2,0000 га)».

Зобов`язати Кагарлицьку міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 20 серпня 2021 року, зареєстроване 25 серпня 2021 року, на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, за межами с. Бурти на території Кагарлицької міської територіальної громади для ведення особистого селянського господарства КОАТУ - :04:305 та відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні або скасування заборони на розгляд цього питання під час дії воєнного стану.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна