Справа № 400/3552/22
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/3552/22

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області, Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області, Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Служба судової охорони, Державна Казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

22 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність ТУ ССО у Миколаївській області та ТУ ССО у Херсонській області щодо невинесення наказів про нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати уповноважених осіб ТУ ССО у Миколаївській області винести наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 17.05.2022 по 15.07.2022, що в грошовому виразі складає: травень 2022 року (15 днів) 14 516,13 грн, червень 2022 року (30 днів) 30 000,00 грн, липень 2022 року (15 днів) 15 483,87 грн, загалом 60 000,00 грн;

- зобов`язати уповноважених осіб ТУ ССО у Херсонській області винести наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 17.05.2022 по 15.07.2022, що в грошовому виразі складає: лютий 2022 року (5 днів) 5 375,14 грн, березень 2022 року (31 день) 30 000,00 грн, квітень 2022 року (30 днів) 30 000,00 грн, травень 2022 року (16 днів) 15 483,87 грн, загалом 80 841,01 грн;

- визнати протиправною бездіяльність ДСА, МФУ щодо невиконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати ДСА, МФУ забезпечити фінансування постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у частині виплати позивачу додаткової винагороди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що ТУ ССО у Херсонській області та ТУ ССО у Миколаївській області всупереч приписами постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період проходження позивачем служби в них, безпідставно не виплачували йому щомісячної додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 гривень. Крім цього, ДСА, як головний розпорядник бюджетних коштів ССО, жодної пропозиції на адресу МФУ про перерозподіл бюджетних асигнувань, у частині збільшення видатків на грошове забезпечення співробітників ССО, з долученням відповідних наказів командирів (начальників), на адресу МФУ не надсилало.

ДСА України заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи, що у березні 2022 року зменшено бюджетні призначення на 1 574,1 млн грн за бюджетною програмою 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя». Крім того, відповідач зазначив про суттєве невиконання плану надходжень від сплати судового збору на 2022 рік. Як наслідок, у ДСА України відсутні будь-які внутрішні резерви для перерозподілу видатків між установами системи правосуддя та збільшення бюджетних асигнувань ССО для виплати додаткової винагороди співробітникам відповідно до Постанови № 168.

ТУ ССО у Миколаївській області заперечувало проти задоволення позову, зазначаючи, що маючи затверджений кошторис на 2022 рік щодо грошового забезпечення співробітників територіального управління, начальник територіального управління не мав право видавати наказ щодо витрачання, затвердженого та не збільшеного у встановленому законодавством порядку, кошторису без його відповідного збільшення центральним органом управління ССО, який ці кошти мав би отримати від ДСА.

Крім цього, відповідач зазначив, що ТУ ССО у Миколаївській області не мало законних підстав для видання наказу про виплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, оскільки такі накази можуть видаватись виключно після надходження відповідних бюджетних асигнувань та затвердження порядку і умов виплати додаткової винагороди співробітникам ССО, передбаченої Постановою № 168.

ТУ ССО у Миколаївській області у відзиві також наголосило на тому, що нарахування та виплата додаткової винагороди під час дії воєнного стану є дискреційними повноваженнями відповідного територіального органу ССО. При цьому суд не є органом, уповноваженим на зобов`язання ТУ ССО у Миколаївській області виплатити винагороду, а лише має компетенцію на здійснення судового контролю за відповідністю чинному законодавству оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта владних повноважень та не має права перебирати на себе повноваження відповідача, який і повинен вирішити питання щодо видання чи не видання наказу про виплату додаткової винагороди позивачу. Суд своїм рішенням може лише зобов`язати начальника ТУ ССО у Миколаївській області видати відповідні накази згідно з Постановою № 168.

Міністерство фінансів України також заперечувало проти задоволення позову, зазначаючи, що між позивачем і МФУ не існує зобов`язання щодо здійснення додаткових виплат, оскільки МФУ не здійснює такі виплати та не є роботодавцем позивача. Крім того, відповідач зазначив, що МФУ не є розпорядником бюджетних коштів за бюджетною програмою КПКВК 0501020 та не несе відповідальності за її нарахування. В свою чергу, розподіл коштів бюджетних асигнувань належить до компетенції ДСА, а тому вимога щодо визнання протиправною бездіяльності щодо виконання з боку МФУ постанови № 168 є необґрунтованою.

Служба судової охорони України надала пояснення по справі, в яких зазначила, що для видання наказу про виплату співробітникам ССО додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі ССО або її територіальних управлінь за фондом оплати праці співробітників відповідних коштів на її виплату, але такі кошти у кошторисах на 2022 рік не передбачені. Не маючи затверджений кошторис, з урахуванням коштів на виплату додаткової винагороди, керівник територіального управління не має права видавати накази щодо витрачання затвердженого та не збільшеного у встановленому законодавством порядку кошторису без його відповідного збільшення центральним органом управління ССО, який ці кошти мав отримати від ДСА. ССО ведеться відповідна робота щодо отримання з Державного бюджету України додаткових асигнувань для виплати співробітникам додаткової винагороди відповідно до постанови № 168.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000,00 грн щомісячно за період з 24.02.2022 по 16.05.2022.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000,00 грн щомісячно за період з 17.05.2022 по 15.07.2022.

Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 16.05.2022 в розмірі 30 000,00 грн щомісячно пропорційно відпрацьованому ним часу.

Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 17.05.2022 по 15.07.2022 в розмірі 30000,00 грн щомісячно пропорційно відпрацьованому ним часу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТУ ССО у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що визнання протиправною бездіяльність ТУ ССО у Миколаївській області щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки винесення наказу про нарахування та виплату додаткової винагороди є неможливим в межах наявного фінансування та наданих повноважень.

Для видання наказу про виплату співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі Служби судової охорони та ТУ ССО у Миколаївській області відповідних коштів на її виплату за фондом оплати праці співробітників. У затвердженому кошторисі територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області на 2022 рік видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 не передбачались та не затверджувались, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс не дозволяє здійснити таку виплату. Апелянт наголосив, що дані обставини мають важливе значення для правильного розгляду цієї справи, однак суд першої інстанції не врахував зазначені вище аргументи. Крім того, апелянт вказав, що не отримавши від Служби судової охорони коштів на виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168, не маючи затвердженого порядку про її нарахування та виплату, за відмови ДСА України перерозподілити видатки між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня у системі ДСА у межах загального обсягу бюджетних призначень та відмови Міністерства фінансів України збільшити видатки ДСА України для Служби судової охорони, ТУ ССО у Миколаївській області фактично позбавлене реальної можливості та повноважень щодо видання наказів на виплату додаткової винагороди та здійснення таких виплат.

Крім того, суд першої інстанції не надав оцінку тому, що видання ТУ ССО у Миколаївській області наказів про виплату додаткової допомоги без відповідного фінансування є перевищенням повноважень та призвело б і може призвести до порушення вимог чинного законодавства України. Судом першої інстанції також не прийнято до уваги та не надано оцінки тому, що постанова № 168 не містила механізму нарахування додаткової винагороди, а також того, що у Службі судової охорони був відсутній порядок нарахування та виплати такої винагороди, затверджений ДСА України, що позбавляло ТУ ССО у Миколаївській області реальної можливості належним чином нараховувати винагороду, що також є важливою обставиною для відмови у задоволені позову

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

У період з 23.01.2022 по 16.05.2022 ОСОБА_1 проходив службу в ТУ ССО у Херсонській області на посаді провідного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області, що підтверджується довідкою ТУ ССО у Херсонській області від 07.07.2022 № 17 і записами №№ 15, 16 у трудовій книжці позивача (том 1, а.с. 16, 36).

Відповідно до наказу ТУ ССО у Миколаївській області від 16.05.2022 № 120 о/с «По особовому складу» позивача призначено з 17.05.2022 на посаду командира господарського взводу ТУ ССО у Миколаївській області (т.1 а.с. 37).

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», відповідно до пунктів 1 і 5 якої з 24.02.2022 на період дії воєнного стану співробітникам Служби судової охорони установлено додаткову винагороду.

За період з 24 лютого 2022 по липень 2022 року співробітникам Служби судової охорони додаткова винагорода, установлена постановою № 168, не виплачувалась, що підтверджується, зокрема, листами ССО від 09.06.2022 № 30.07-455 (а.с. 178-183, том 1) та від 05.07.2022 № 30/30.06.2-588 (а.с. 156-157, том 1), поясненнями ССО від 05.09.2022 № 30/30.06.2-921 (а.с. 1-11, том 2).

З березня 2022 року ССО неодноразово зверталась до інших органів влади щодо збільшення бюджетних асигнувань ССО на 2022 рік для можливості виплати додаткової винагороди, установленої постановою № 168, співробітникам ССО, а саме до ДСА, до Прем`єр-міністра України, до Міністерства фінансів України, до Голови Верховного Суду листом, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, до Вищої ради правосуддя.

ДСА також зверталась з відповідними листами до голови Комітету Верховної Ради України з питань бюджету, до Кабінету Міністрів України (Прем`єр-міністра України).

У свою чергу Міністерство фінансів України у листах від 01.04.2022 № 08020-01-2/6914 (а.с. 96-97, том 1), від 14.04.2022 № 08020-01-3/7693 (а.с. 25-27, том 2), від 19.04.2022 № 08020-01-2/7965 (а.с. 38-40, том 2), від 20.05.2022 № 08020-01-3/10278 (а.с. 41-42, том 2) зазначало, у тому числі, що ДСА для забезпечення свого функціонування, зокрема для виплати додаткової винагороди співробітникам ССО, як головний розпорядник коштів державного бюджету за бюджетною програмою за КПКВК 0501020 має використати всі внутрішні резерви.

Згідно з наказом ТУ ССО у Миколаївській області від 13.07.2022 № 212 о/с «По особовому складу» позивача звільнено 15.07.2022 зі служби в Службі судової охорони у запас Збройних Сил (із постановкою на військовий облік) за підпунктом 7 пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (за власним бажанням). При звільнені позивача ТУ СОО у Миколаївській області не виплатив йому додаткової винагороди, установленої постановою № 168, за період проходження служби в ССО (т.1 а.с. 35).

Вважаючи, що йому протиправно не було виплачено за період з 24.02.2022 по 15.07.2022 винагороди, установленої постановою № 168, позивач звернувся до суду з цим позовом. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні будь-які первинні бухгалтерські та фінансові документи ДСА, ССО, ТУ ССО у Херсонській області та ТУ ССО у Миколаївській області, які свідчили б про відсутність бюджетних коштів на виплату у 2022 році співробітникам ССО додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168. Поряд з цим, факт не планування розпорядником бюджетних коштів відповідних видатків на 2022 рік не свідчить про відсутність у такого розпорядника коштів на здійснення цих видатків.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно приписів ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 160 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, підтримання громадського порядку в суді, припинення проявів неповаги до суду, а також охорону приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їхніх сімей, працівників суду, забезпечення у суді безпеки учасників судового процесу здійснює Служба судової охорони.

На підставі частин 1 та 2 ст. 161 Закону № 1402-VIII Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах. Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна ДСА України.

Відповідно до ч.1 ст. 165 Закону № 1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Частиною другою цієї статті передбачено, що грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні, не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.

Постановою Кабінету Міністрів України № 289 затверджено: схему посадових окладів за посадами окремих категорій співробітників Служби судової охорони, які займають керівні посади; тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів співробітників Служби судової охорони; схему тарифних розрядів за основними типовими посадами співробітників Служби судової охорони; схему тарифних коефіцієнтів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони; розміри надбавки за стаж служби співробітників Служби судової охорони. Крі того, установлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується ДСА України.

На виконання статті 165 Закону № 1402-VIII та постанови № 289, ДСА України наказом від 26 серпня 2020 року затвердила Порядок № 384, згідно з пунктом 1 розділу І якого, цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони.

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку № 384 грошове забезпечення, що належить до виплати співробітнику і своєчасно не виплачене або виплачене в меншому ніж належало розмірі, виплачується за весь період, протягом якого, співробітник мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Пунктом 16 розділу І Порядку № 384 визначено, що звернення співробітника щодо виплати грошового забезпечення розглядаються Службою судової охорони або відповідним територіальним управлінням Служби судової охорони в установленому законодавством порядку.

На виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, постановою № 168 Кабінет Міністрів України на законодавчому рівні установив, зокрема, співробітникам Служби судової охорони, на період дії воєнного стану, виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 13 липня 2022 року ТУ ССО у Миколаївській області, на звернення позивача, повідомило його про те, що накази про виплату додаткової винагороди, передбачені постановою № 168, не видавались, оскільки відсутні відповідні видатки у кошторисі ССО на 2022 рік.

Судова колегія наголошує, що невиплата Територіальним управлінням ССО позивачу додаткової винагороди, як однієї зі складових його грошового забезпечення, з підстави відсутності відповідних бюджетних асигнувань, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право особи мирно володіти своїм майном, оскільки доки відповідні правові норми, що передбачають певні виплати, є чинними, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, з огляду на таке.

Статтею 43 Конституції України, зокрема, визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Пунктом 3 статті 116 Конституції України передбачено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.

На підставі частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із частиною другою цієї статті суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Частиною першою статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Право на виплату додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони, передбачене постановою Кабінету Міністрів України № 168, підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

За змістом правової позиції ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З наведеного вбачається необґрунтованими посилання Територіального управління на те, що в затвердженому ДСА України кошторисі Служби судової охорони на 2022 рік та відповідному кошторисі Територіального управління видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної постановою № 168, не передбачались та не затверджувались, у зв`язку із чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс не дозволив здійснити таку виплату, оскільки, як зазначено вище гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити в залежність від видатків бюджету.

Невиплата позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168, яка порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном.

Доки відповідне положення постанови № 168 є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України»).

Зазначена позиція також узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007.

Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21-44а10).

Судова колегія враховує, що постановою Кабінету Міністрів України № 793, яка набрала чинності з 19 липня 2022 року, внесені, зокрема, такі зміни до постанови № 168:

- в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць»;

- доповнено пункт після абзацу першого новим абзацом такого змісту: «Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення»;

- доповнено постанову пунктом 2-1 такого змісту: « 2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів».

Разом із цим, зміст внесених постановою № 793 змін до постанови № 168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30 000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

В свою чергу, позивача звільнено із займаної посади з 15 липня 2022 року, тобто до набрання чинності постанови № 793, отже зазначені зміни жодним чином не могли вплинути на розмір додаткової виплати позивача.

Додатково судова колегія наголошує, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що саме відповідне територіальне управління ССО є належним відповідачем по справі, оскільки саме цей суб`єкт владних повноважень допустив протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах щодо виплати позивачу додаткової винагороди.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в рішенні по зразковій справі № 260/3564/22 від 06 квітня 2023 року, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання відповідного територіального управління ССО нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 15.07.2022 в розмірі 30000,00 грн щомісячно пропорційно відпрацьованому ним часу.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 10 серпня 2022 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко