Справа № 400/2182/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/2182/23

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

11.07.2023 року;

Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2022 року про визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину, тобто дезертував;

поновити ОСОБА_1 на посаді командира відділення 7 роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.12.2022 року до дати винесення судового рішення.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з березня 2022 року призваний до Збройних Сил України, територіальним центром комплектування направлений до 79 десантної штурмової бригади військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби на посаді командира відділення 7 роти 3 десантно-штурмового батальйону.

Під час проходження військової служби в зоні бойових дій в травні та червні 2022 року отримав контузії, був направлений до шпиталю та з липня по вересень 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я і в подальшому за результатом проходження комісії ВЛК був визнаний непридатним до військової служби у десантно-штурмових військах.

У зв`язку із чим, в листопаді 2022 року клопотав перед командиром десантно-штурмової роти на переведення до військової частини НОМЕР_2 , проте на даний час питання про його переведення залишається не вирішеним.

В свою чергу, в грудні 2022 року командир десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у відповідному наказі визначив позивача таким, що самовільно залишив частину, не враховуючи ту обставину, що на момент видання наказу останній перебував на лікарняному, про що в установленому порядку доповів керівництву.

З огляду на те, що висновки відповідача про самовільне залишення військовослужбовцем частини не відповідають дійсності, відповідний наказ порушує права та інтереси військовослужбовця та в ознайомлені із відповідними матеріалами службового розслідування йому було відмовлено, пояснення не прийнято, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що видання командуванням військової частини наказу про самовільне залишення позивача пункту постійної дислокації та вчинення дезертирства, призупинення виплати грошового забезпечення, зняття з котлового забезпечення та призначення службового розслідування відбулось за наявності правових обставин залишення частини без доведення про такі дії командиру, а тому підстави для скасування наказів і задоволення адміністративного позову відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції проігноровано положення статті 2 КАС України та безпідставно не враховано, що основним завданням адміністративного суду є справедливе, неупереджене вирішення публічно-правового спору, вжиття заходів ефективного захисту прав та інтересів особи, яка звернулась із адміністративним позовом, у тому числі із перевіркою тієї обставини, чи вчинені/прийняті дії/рішення суб`єкта владних повноважень на підставі та у спосіб, що визначені Конституцією України та чинним законодавством.

Посилаючись на положення статтей 3, 27, 64 Конституції України, апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, позивач неодноразово звертався до командування військової частини із скаргами на погіршення стану свого здоров`я, однак у прийнятті його звернень було відмовлено та, відповідно, звернення були проігноровані.

Апелянт вважає, що неправильність висновків суду полягає у тому, що на момент видання оспорюваного наказу відповідач знав про погіршення стану здоров`я позивача, відсутність можливості надання йому належної медичної допомоги за місцем дислокації частини та про перебування позивача на лікарняному.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений апеляційним судом строк від військової частини НОМЕР_1 не надійшов.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 з березня 2022 року проходить військову службу в Збройних Силах України за призовом, направлений для проходження служби до 79 ДШБ військової частини НОМЕР_1 на посаді командира відділення 7 роти 3 десантно-штурмового батальйону

Як зазначає позивач і такі обставини не спростовує відповідач, під час проходження військової служби в зоні бойових дій в травні та червні 2022 року позивач отримав контузії, був направлений до шпиталю та з липня по вересень 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я.

У Довідці військово-лікарської комісії, за результатом проведеного 26.10.2022 року медичного огляду призваного по мобілізації ОСОБА_1 (командир відділення), позивача визнано непридатним до служби у десантно-штурмових військах, придатним до військової служби.

24.12.2022 року командиром військової частини НОМЕР_1 на підставі рапорту старшого лейтенанта ОСОБА_2 видано наказ за №360, яким штаб-сержанта за призовом ОСОБА_1 визначено таким, що самовільно залишив пункт постійної дислокації військової частини з 24.12.2022 року під час дії військового стану, здійснив дезертирство.

Також, визначено призупинити військовослужбовцю виплату грошового забезпечення та зняти з котлового забезпечення (триразове харчування за каталогом) з 24.12.2022 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2022 року №3836 відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України та на підставі рапорту старшого оперативної групи 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенні військової частини 24.12.2022 року військовослужбовцем військової служби за призовом, командиром відділення 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_1 , а також встановлення ступеня вини посадових осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, призначено службове розслідування стосовно військовослужбовця військової служби за призовом командира відділення 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2023 року №1714 «Про результати проведення службового розслідування» визначено, що за порушення за порушення статтей 11, 12, 16, 125, 126 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командира відділення 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_1 при поверненні до військової частини НОМЕР_1 слід притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Визначено тимчасово виконуючому обов`язки помічника командира частини з фінансово-економічної роботи начальнику служби на підставі абзацу 1 пункту 5 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 командира відділення 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_1 позбавити премії за грудень 2022 року в повному обсязі;

тимчасово виконуючому обов`язки помічника командира частини з фінансово-економічної роботи начальнику служби на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, у зв`язку із дезертирством командира відділення 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_1 позбавити додаткової винагороди за грудень 2022 року в повному обсязі;

у зв`язку із тим, що в діях військовослужбовця командира відділення 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_1 формально вбачаються ознаки скоєння кримінального правопорушення, передбаченого статтею 408 Кримінального кодексу України, заступнику командира бригади з морально-психологічного забезпечення-начальнику відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 організувати передачу матеріалів службового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Краматорськ, з одночасним повідомленням про вчинення злочину керівнику Донецького зонального відділу військової служби правопорядку Донецької та Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил.

Позивач не погоджується із його визначення у наказі від 24.12.2022 року таким, що самовільно залишив військову частину, посилається на необґрунтованість висновків відповідача, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації введено на всій території України воєнний стан з 5:30 год. 24 лютого 2022 року, який діє на даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частинами 2, 3 вказаної статті Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII проходження військової служби здійснюється, утому числі:

громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV.

За визначенням, наведеним статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України від 24.03.1999 року №551-XIV, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до статтей 2, 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України від 24.03.1999 року №551-XIV військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається, у тому числі, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно із статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України від 24.03.1999 року №551-XIV військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, у тому числі, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України від 24.03.1999 року №551-XIV передбачено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 року №548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, у тому числі свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Згідно із статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 року №548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтями 26, 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 року №548-XIV (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Згідно із статтями 84, 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України від 24.03.1999 року №551-XIV прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України від 24.03.1999 року №551-XIV визначено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений Міністерством оборони України від 21.11.2017 року №608.

За визначенням, наведеним у пункті 2 Розділу ІІ Порядку від 21.11.2017 року №608, службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до пунктів 1, 3, 8, 9 Розділу ІІІ Порядку від 21.11.2017 року №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Згідно із пунктами 1, 5, 6 Розділу V Порядку від 21.11.2017 року №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1 Розділу VІ Порядку від 21.11.2017 року №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Слід також враховувати, що відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерством оборони України від 07.06.2018 року №260, грошове забезпечення не виплачується, у тому числі, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Згідно із підпунктом 1 пункту 5 розділу ХVI Порядку від 07.06.2018 року №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Також, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію»:

установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), розмір додаткової винагороди може бути збільшений відповідно до умов та розмірів, визначених Міністерством оборони, але не більше ніж до 50000 гривень.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

За правилами пунктів 8, 14 розділу ХХХІV Порядку від 07.06.2018 року №260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;

керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

До наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, у тому числі, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Аналіз наведених норм показав, що військова служба є державною службою особливого характеру, реалізація якої досягається професійною діяльністю громадян України, які проходять військову службу, а також дотриманням військовослужбовцями військової дисципліни, у тому числі, але без виключення, неухильним виконанням вимог статутів Збройних Сил України та наказів командирів.

Уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню дисциплінарному правопорушенню, встановлення ступеня вини військовослужбовця, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, є комплексним заходом службового розслідування.

Мета службового розслідування досягається всебічністю, повнотою, своєчасністю, об`єктивністю та додержанням законодавства України під час його проведення.

Всебічним, повним, об`єктивним і таким, що проведено з дотриманням вимог законів, вважатиметься службове розслідування, яке підтверджує фактичні обставини неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення, встановлені на підставі зібраних доказів правопорушення і пояснень військовослужбовця стосовно обставин правопорушення та інших осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення.

Вирішуючи спір по суті, судом першої інстанції вірно враховано, що оспорюваною у цій справі є правомірність наказу військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2022 року №360, яким у зв`язку із самовільним залишенням військовослужбовцем пункту постійної дислокації частини визначено позивача таким, що вчинив дезертирство, та призупинено військовослужбовцю виплату грошового забезпечення.

Отже, підставою для видання оспорюваного наказу став факт самовільного залишення позивачем місця служби, обставини, які можуть свідчити про склад в діях військовослужбовця дисциплінарного проступку та кримінального правопорушення.

При цьому, як свідчать обставини справи, позивач в установленому порядку не звертався до свого командира із рапортом про можливість відлучення з місця служби, позивач на лікування не направлявся та на підставі відповідного наказу у відпустці не перебував.

Відлучення військовослужбовця з місця служби на законних чи обґрунтованих підставах позивачем також не доведено. Як під час звернення із адміністративним позовом так і під час апеляційного провадження позивачем не підтверджено відповідними (належними) доказами звернення до свого безпосереднього командування, наявність відповідного рішення, яким дозволено позивачу залишати місце служби або направлення на лікування чи з інших поважних причин звільнення від виконання військового обов`язку на певний період.

У тому числі, позивач на момент виникнення спірних правовідносин не переведений до іншої військової частини для подальшого проходження військової служби.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що наказом військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2022 року №360, оспорюваним за цим позовом, позивач не притягувався до дисциплінарної відповідальності та з військової служби звільнений не був.

З цього приводу, з урахуванням спірних правовідносин, що склались між сторонами, та встановлених обставин справи, слід зазначити, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, у тому числі шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, захисту в адміністративному суді підлягають лише порушені права та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Порушення прав має бути реальним, стосуватись індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Повторюючись, апеляційний суд зазначає, що як свідчать обставини справи, на момент видання оспорюваного наказу і звернення із цим позовом у відношенні позивача не обрано вид дисциплінарного стягнення та відповідне дисциплінарне стягнення згідно оспорюваного наказу до позивача не застосовано.

Одночасно, позивач на підставі оспорюваного наказу не був звільнений з військової служби.

Зазначене виключає обставини для поновлення позивача на службі та стягнення на його користь грошового забезпечення за час звільнення, а також відсутність обставин порушення його прав та інтересів та підстав для задоволення позову у відповідних частинах.

Стосовно доводів скаржника про визначення відповідно до положень статті 408 Кримінального кодексу України позивача таким, що здійснив дезертирство, колегія суддів зазначає, що в межах даної адміністративної справи перевірці підлягає наказ відповідача з дотриманням завдань/критеріїв, передбачених у статті 2 КАС України. Тоді як факт самовільного залишення військовослужбовцем служби, що може становити склад кримінального правопорушення, підлягає перевірці у відповідному кримінальному провадженні і може мати наслідок окремого, ніж дисциплінарного, виду відповідальності.

З огляду на те, що судом першої інстанції при розгляді справи правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв