Справа № 400/6104/23
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2023 р. Справа № 400/6104/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Малих О.В., розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001,
про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - відповідач, ГУНП в Миколаївській області), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за частину невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік - 04 доби, за 2016 рік - 10 діб (загальна кількість - 14 діб), та індексації грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 року по 01.11.2017 роки;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за частину невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік - 04 доби, за 2016 рік - 10 діб (загальна кількість - 14 діб), та індексації грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 року по 01.11.2017 роки.

Ухвалою від 30.05.2023 року суд вдкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він з 07.11.2015 року працював в ГУНП в Миколаївській області. Наказом від 27.03.2019 року № 99 о/с позивача було звільнено за п. 7 ч. 2 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

17.03.2023 року позивач звернувся до ГУНП в Миколаївській області із запитом повідомити про кількість днів його невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018 роки та просив надати належним чином завірені копії наказів або витягів з наказів ГУНП про надання йому щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, а у разі наявності днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018 роки - здійснити виплату грошової компенсації за ці дні, а також повідомити чи була нарахована та виплачена йому індексація грошового забезпечення під час служби в поліції з 07.11.2015 року по 01.11.2017 року. Якщо так, то надати підтверджуючи документи; у разі ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення під час служби в поліції з 07.11.2015 по 01.11.2017 року - здійснити таке нарахування та провести виплату індексації грошового забезпечення під час служби в поліції з 07.11.2015 по 01.11.2017 роки.

Відповідач листом від 21.04.2023 року № 26-зі/05/14-2023 повідомив позивача, що кількість днів його невикористаної щорічної чергової відпустки становить: за 2015 рік - 04 доби; за 2016 рік - 10 діб (загальна кількість - 14 діб), а також зазначив, що підстави для виплати позивачу грошової компенсації за частину невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за вказані 14 діб та індексації грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 по 01.11.2017 року, відсутні.

Виходячи з наведеного позивач вважає, що в нього наявне право на компенсацію за невикористані дні основної відпустки (загальна кількість 14 діб), наявні законні підстави для виплати індексації грошового забезпечення, та вважає вказану бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації протиправною.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, у якому просив в задоволенні позову відмовити.

Свою позицію обґрунтовував тим, що грошова компенсація невикористаної відпустки не відноситься до поняття оплати праці, а тому спори про такі виплати обмежуються процесуальними строками для звернення за їх захистом до суду.

Наказ ГУНП в Миколаївській області від 27.03.2019 року № 99 о/с про звільнення позивача з поліції через хворобу, ним у частині не визначення днів невикористаної відпустки за 2016 - 2018 років для проведення грошової компенсації не оскаржувався. За таких обставин, відповідач наголошує, що він не допустив у спірних правовідносинах протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачці грошової компенсації за невикористані відпустки.

Стосовно визнання бездіяльності протиправною та стягнення невиплаченої індексації грошового забезпечення, відповідач зазначив наступне:

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (далі - Закон № 1282).

Статтею 6 Закону № 1282 передбачено, що порядок проведення Індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 затверджено порядок проведення індексації грошових доходів населення, який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 року № 782 (набрала чинності 24.10.2017 року) внесено зміни до п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, та до об`єктів індексації віднесено грошове забезпечення поліцейських. Отже, з моменту набрання чинності даного нормативно-правового акту поліцейські отримали право на індексацію грошового забезпечення.

З урахуванням цього, з листопада 2017 року поліцейським провадилась індексація грошового забезпечення.

За таких обставин вимога позивача про виплату індексації грошового забезпечення, що не виплачувалась йому з листопада 2015 року по жовтень 2017 року, є безпідставною.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач перебував на службі у ГУНП в Миколаївській області з 07.11.2015 року. Наказом ГУНП в Миколаївській області від 27.03.2019 року № 99 о/с позивача звільнено з посади помічника начальника ГУНП в Миколаївській області на підставі п. 7 ч. 2 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу).

17.03.2023 року позивач звернувся до ГУНП в Миколаївській області із запитом, у якому просив повідомити про кількість днів його невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018 роки та надати належним чином завірені копії наказів або витягів з наказів ГУНП про надання йому щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, а у разі наявності днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018 роки - здійснити виплату грошової компенсації за ці дні, а також повідомити чи була нарахована та виплачена йому індексація грошового забезпечення під час служби в поліції з 07.11.2015 року по 01.11.2017 року. Якщо так, то надати підтверджуючи документи; у разі ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення під час служби в поліції з 07.11.2015 по 01.11.2017 року - здійснити таке нарахування та провести виплату індексації грошового забезпечення під час служби в поліції з 07.11.2015 по 01.11.2017 роки.

Відповідач листом від 21.04.2023 року № 26-зі/05/14-2023 повідомив позивача, що кількість днів його невикористаної щорічної чергової відпустки становить: за 2015 рік - 04 доби; за 2016 рік - 10 діб (загальна кількість - 14 діб), а також зазначив, що підстави для виплати позивачу грошової компенсації за частину невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за вказані 14 діб та індексації грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 по 01.11.2017 року, відсутні.

Позивач, не погоджуючись із неповним розрахунком на день звільнення, у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України від 15.11.996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно ст. 4 Закону № 504 установлюються такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);

3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 с. 24 Закону № 504).

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 83 КЗпП України.

Закон України від 02.07.2015 року № 580-VIII Про «Національну поліцію» (далі - Закон № 580) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону № 580).

Згідно ч. 1 та 2 ст. 92 Закону № 580 поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Частинами 1 - 4 ст. 93 Закону № 580 передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до ч. 8 - 11 ст. 93 Закону № 580, поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами 1 - 2 ст. 94 Закону № 580 встановлено, що роліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджено наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260 (далі - Порядок № 260).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно абз. 7 та 8 п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Відтак, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст. 92 Закону № 580. Аналіз вказаної статті дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд робить висновок, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 року № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень ч. 2, 3 ст. 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки положеннями Закону № 580 та Порядком № 260, суд робить висновок, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України та Закону № 504.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 504 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки. Дана правова позиція узгоджується із позицією викладеною в постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19.01.2021 року у справі № 160/10875/19.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним частину щорічної чергової відпустки за 2015 рік - 04 доби, за 2016 рік - 10 діб (разом: 14 діб). Однак відповідачем протиправно не виплачено позивачу таку відпустку.

Отже позов у даній частині підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує, зо відмова у нарахуванні та виплаті позивачеві грошової компенсації за частину невикористаної щорічної оплачуваної відпустки та індексації грошового забезпечення, викладена у листі, є за своєю суттю діями, а не бездіяльністю з боку відповідача.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУНП в Миколаївській області нарахувати та виплатити позивачу невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по листопад 2017 року суд зазначає наступне:

Згідно ч. 5 ст. 94 Закону № 580, грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України від 09.07.1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно ч. 5 ст. 2 Закону № 1282, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України (http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2015/ct/is_c/isc_u/isc2015m_u.html) у листопаді місяці 2015 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у 101 відсотка та складала 102 відсотка.

Відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України(http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2016/ct/is_c/isc_u/isc2016m_u.html) у квітні місяці 2016 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у 103 відсотка та складала 103,5 відсотка.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 1282 передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 5 Закону № 1282, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Частиною 2 ст. 6 Закону № 1282 визначено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації цих положень Закону № 1282, Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2003 року № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Згідно п. 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей.

Пунктом 6 Порядку № 1078 встановлено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 року у справі № 9-рп/2013 зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Конституційний Суд України у зазначеному рішенні дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Посилання відповідача на те, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з 01.11.2017 року після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 року № 782 «Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», якою абз. 5 п. 2 Порядку № 1078, після слова «військовослужбовців» доповнено словом «поліцейських», є неприйнятними, оскільки індексацію доходів поліцейських передбачено положеннями Закону № 580 та Закону № 1282.

У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31.01.2019 року у справі № 823/2249/18.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) - задовольнити.

2. Визнати протипарвними дії Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за частину невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік - 04 доби, за 2016 рік - 10 діб (загальна кількість - 14 діб), та індексації грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 року по 01.11.2017 роки.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за частину невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік - 04 доби, за 2016 рік - 10 діб (загальна кількість - 14 діб), та індексації грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 року по 01.11.2017 роки.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.10.2023 року.

Суддя О.В. Малих