Справа № 240/4908/23
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4908/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк Микола Миколайович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

26 жовтня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської митниці на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕТЛАЙН» до Житомирської митниці про визнання протиправною та скасування картки відмови,

В С Т А Н О В И В :

у лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖЕТЛАЙН» звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101070/2023/000071 від 13.02.2023.

В обґрунтування позову зазначило, що виходячи з чинного законодавства, у разі, якщо позивач невірно класифікував товар та зазначив невірний код товару згідно з УКТЗЕД у графі 33 митної декларації ІМ 40 ДЕ №UA101070/2022/003112 чи митної декларації ІМ 40 ДТ №23UA06U9, відповідач мав винести рішення про визначення коду товару, вказавши в ньому правильний на його думку код товару, такого рішення відповідач стосовно товару, заявленого позивачем у вказаних митних деклараціях, не виносив, тобто, наразі немає жодних документів, які б зобов`язували позивача вказати у митній декларації код товару згідно УКТЗЕД , а не заявлений ним ; позивач підтвердив правильність зазначення даного коду у митних деклараціях також експертним висновком Київської торгово-промислової палати № К-131 від 10.02.2023.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано прийняту Житомирською митницею картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101070/2023/000071 від 13.02.2023.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖЕТЛАЙН» понесені ним судові витрати в розмірі 10684 грн., які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 2684 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.01.2022 між ЗАТ "Білоруська нафтова компанія" (Продавець) та ТОВ "Джетлайн" (Покупець) укладено Контракт №9-4-12/2 (а.с. 31-61), предметом якого є поставка оливи трансмісійної ТЭп-15.

Для ввезення товару ввезення придбаного за вказаним контрактом товару (олива трансмісійна, марка ТЭп-15 ГОСТ 23652-79) на митну територію України позивачем відповідачу було 22.02.2022 подану електронну митну декларацію №UA101000/2022/902792 від 22.02.2022 (а.с. 20) і для подальшого здійснення митного оформлення товару 23.02.2023 подано митну декларацію ІМ 40 ДЕ №UA101070/2022/003112 (а.с.109-110), в графі 33 яких був зазначений код товару 27101987.

23.02.2022 відповідачем з метою ідентифікувати та встановити відповідність товару заявленому, а саме визначити хімічний склад товару та інші характеристики, які впливають на однозначну класифікацію згідно з УКТ ЗЕД взяті проби (зразки) товару, які відправлено за адресою Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби (СЛЕД Держмитслужби), про що складено акт про взяття проб (зразків) товарів від 23.02.2022 (а.с. 66).

Згідно з частиною 1 ст. 260 Митного кодексу України передбачено, якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати митному органу тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов`язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Якщо декларант не володіє точними відомостями, необхідними для визначення ставок митних платежів, для нарахування сум митних платежів за тимчасовою митною декларацією застосовується найбільша ставка митних платежів з тих, під яку може підпадати товар (ч.3 ст. 260 Митного кодексу України).

З метою випуску товару у вільний обіг та у відповідності до ст. 260 Митного кодексу України позивачем 23.02.2022 було подано тимчасову митну декларацію №UA101070/2022/003141 (а.с.21-22).

Оскільки відповідачем були відібрані проби товару для встановлення відповідності товару заявленому, позивач до моменту завершення експертизи та винесення чи не винесення відповідного класифікаційного рішення Відповідача не міг заявити точні відомості про товар, зокрема і відомості, необхідні для визначення ставок митних платежів. Тому, згідно ч. 3 ст. 260 Митного кодексу України позивачем було застосовано найбільшу ставку акцизного податку для нафтопродуктів товарної підпозиції 271019 213,5 євро за 1000 літрів, яка встановлена підпунктом 215.3.4. ст. 215 Податкового кодексу України, та відповідно до цієї ставки вказано код товару згідно УКТЗЕД (інші мастильні матеріали та інші дистиляти).

Тимчасова митна декларація №UA101070/2022/003141 була оформлена відповідачем та товар було випущено у вільний обіг.

Додаткову митну декларацію позивач у відповідності до ч. 1 ст. 260 МК України мав подати до 08.04.2022 включно, проте не отримавши результатів експертизи відібраних проб товару та рішення митного органу про визначення коду товару, про що було зазначено в адресовано відповідачу листі від 08.04.2022 року № 08/04/2022 (а.с.190), позивач 13.12.2022 року подав відповідачу додаткову митну декларацію №22UA60U7 (а.с.158-159) та отримав картку відмови у митному оформленні товарів № UA101070/2022/000495 (а.с.160-161) з таких причин: Митне оформлення товару «Олива трансмісійна, марка ТЭп-15 ГОСТ 23652-79...» за додатковою декларацією №UA101070/2022/011960 від 13.12.2022, поданою відповідно до частини 6 ст. 261 Митного кодексу України не може бути здійснено, так як заявлений декларантом в графі 33 код товару згідно УКТЗЕД повинен базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, передбачених ст. 69 Митного кодексу України та частиною 1 ст. 261 Митного кодексу України. В зв`язку з цим відомості, вказані в графі 47 не можуть бути використанні для митного оформлення, оскільки при оформлені тимчасової декларації №UА 101070/2022/003141 від 23.02.2022 в графі 33 зазначено код товару згідно УКТЗЕЦ із застосуванням найбільшої ставки митних платежів з тих, під яку підпадав задекларований товар, а саме ставки акцизного податку із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукцій). визначеного п. п. 215.3.4 ст.215 Податкового Кодексу України. З врахуванням вищезазначеного порушено вимоги ст. 69. 257. 266. 335 Митного кодексу України. Положення про митну декларацію затв. Постановою КМ України № 450 від 21.05.2012 та Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, який затверджено наказом Мінфіну України від 30.05.2012р. № 651.

В лютому 2023 року відповідач документально повідомив позивача (а.с. 184-188, 193-195), що відібрані зразки товару "олива трансмісійна" пошкоджені (розбити), внаслідок чого стали непридатні для проведення в подальшому їх дослідження в СЛЕД Держмитслужби.

Позивач звернувся до Київської торгово-промислової палати та отримав експертний висновок № К-131 від 10.02.2023 (а.с. 90-91), який з іншими документами 13.02.2023 подав до митного органу з додатковою декларацію № 23UA06U9 (а.с. 162-169), за результтатами перевірки якої відповідач прийняв картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів №UA101070/2023/000071 (а.с. 164-166) зазначивши, що митне оформлення товару "Олива трансмісійна, марка ТЕП -15 ГОСТ 23652-79..." за додатковою декларацією № UA101070/2023/001006 від 13.02.2023, поданою відповідно до ч. 6 ст. 261 МК України не може бути здійснено, так як заявлений декларантом у графі 33 код товару згідно УКТЗЕД повинен базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, передбачених ст. 69 Митного кодексу України та частиною 1 ст. 261 Митного кодексу України. В зв`язку з цим відомості, вказані в графі 47 не можуть бути використані для митного оформлення, оскільки при оформлення тимчасової декларації №UA101070/2022/003141 від 23.02.2022 в графі 33 зазначено код товару згідно УКТЗЕД із застосуванням найбільшої ставки митних платежів з тих, під яку підпадав задекларований товар, а саме ставки акцизного податку із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції), визначеного п.п. 215.3.4. ст. 215 Податкового кодексу України. З врахуванням вищевикладеного порушено вимоги ст. 69,257,266,335 Митного кодексу України, Положення про митну декларацію, затв. Постановою КМ України №450 від 21.05.2012 та Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документу, який затверджено наказом Мінфіну України від 30.05.2012 р. №651.

Не погоджуючись з даною карткою відмови, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 69 Митного кодексу України, товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто, у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в Українській класифікацій товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД).

Відповідно до частини 2 статті 69 Митного кодексу України, органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТЗЕД.

Пунктом 2 Порядку ведення УКТЗЕД, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №428 від 21 травня 2012 року закріплено, що УКТЗЕД є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про Митний тариф України» №584-VII від 19.09.2013 року, що використовується для цілей тарифного та інших видів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, ведення статистики зовнішньої торгівлі та здійснення митного оформлення товарів.

Відповідно до пунктів 2, 3 розділу III Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 650 від 30.05.2012, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин (далі - Порядок №650), посадові особи ПМО чи митного поста, ВМП здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками. Рішення приймається за результатами класифікації товарів згідно з УКТЗЕД у разі необхідності зміни задекларованого коду товару згідно з УКТЗЕД, у тому числі за результатами спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками у складних випадках митних формальностей.

Згідно з пунктом 4 розділу III Порядку №650 передбачено, що контроль правильності класифікації товарів здійснюється шляхом перевірки відповідності, зокрема: опису товару у митній декларації; відомостей про товар та коду товару згідно з УКТЗЕД заявлених у митній декларації; відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів, тощо), зазначеним у наданих для митного контролю документах, шляхом перевірки дотримання вимог Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, з урахуванням Пояснень до УКТЗЕД, рекомендацій, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи відповідно до вимог статті 68 Митного кодексу України.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем було ввезено в Україну оливу трансмісійну марки теп-15, яку у рядку 33 митної декларації позивач класифікував за кодом УКТЗЕД (масла трансмісійні та редукторні).

У спірному рішенні Житомирської митниці митний орган класифікував вказаний товари за кодом УКТЗЕД (інші мастильні матеріали та інші дистиляти).

Згідно з п. 5 розділу ІІІ Порядку №650, у разі неможливості однозначно перевірити правильність класифікації товару на підставі задекларованих відомостей відповідно до вимог статті 69 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа письмово повідомляється про необхідність надання додаткових документів чи відомостей, необхідних для підтвердження задекларованого ним коду товару згідно з УКТ ЗЕД. При електронному декларуванні посадова особа ВМП або ПМО чи митного поста за допомогою АСМО створює та передає декларанту або уповноваженій ним особі засвідчене електронним цифровим підписом електронне повідомлення про необхідність подання документів, які підтверджують класифікацію товару.

У разі відмови у наданні декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів чи відомостей, посадовою особою митного органу здійснюються митні формальності за наявними документами та відомостями з використанням довідкової інформації. При проведенні цих митних формальностей або підтверджується код товару, або надається відмова в митному оформленні та за наявності достатньої інформації виноситься Рішення (пункт 6 розділу ІІІ Порядку №650).

Водночас, відповідач у апеляційні скарзі зазначає про те, що митним органом рішення про класифікацію товару згідно з УКТЗЕД прийнято не було.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що позивачем разом з документами було надано до митного органу Висновок експерта №К-131 від 10.02.2023 (а.с. 90-91), відповідно до якого партія оливи трансмісійної марки ТЭп-15 відповідають коду опису .

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про торгово-промислові палати України" саме Торгово-Промислові Палати (далі - ТПП) мають право проводити на замовлення українських та іноземних осіб експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.

Відповідно до частини 2 статті 11 вказаного Закону методичні та експертні документи, видані Торгово-промисловою палатою в межах її повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.

Діюча на території України редакція Митного кодексу України не містить наведених вище повноважень у представників митного органу під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, передбаченого статтею 54 МК України.

Таким чином, враховуючи наявний висновок Київської Торгово-промислової палати Україні є достовірним, беззаперечним та достатнім доказом, тим більш, що відповідачем не надано суду доказів на його спростування.

З огляду на вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем було правомірно визначено код УКТЗЕД ввезеного товару , а висновки митного органу про відповідність товару коду УКТЗЕД , не знайшли свого підтвердження, оскільки правильність класифікації підтверджена позивачем належними доказами і відповідачем не спростована, а тому прийнята відповідачем картка відмови картка відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101070/2023/000071 від 13.02.2023 є протиправною та підлягає скасуванню.

Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 15000,00 грн. колегія суддів враховує таке.

На підтвердження яких суду надано ордер адвоката Бондаренко Г.П. (а.с.220), Договір №15/02/2023 про надання правничої допомоги від 15.02.2023 (а.с.84-89) та Додатковою угодою № 1 до нього (а.с.81), рахунками-фактурами (а.с.221, 223), актами наданих послуг (а.с.222), платіжними дорученнями (а.с.224, 225), випискою по рахунку (а.с.226).

Згідно з частиною третьою статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Системний аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати (зокрема, витрати на професійну правничу допомогу) підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень частини другої статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч. 3 ст. 139 КАС).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

При визначенні суми компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суті виконаних послуг та витраченого адвокатом часу. Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

При визначенні суми компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суті виконаних послуг та витраченого адвокатом часу.

Так, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 15.11.2021 у справі №320/5284/19.

Таким чином, враховуючи, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, що свідчить про її нескладність, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що співмірним розміром витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку є 8000 грн.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Житомирської митниці залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.