Справа № 214/2724/23
Суддя: Прасолов В. М.
Дата ухвалення: 2023-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/2724/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 жовтня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 поданого його представником Новаком Артуром Михайловичем до інспектора роти №2 батальйону №1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Іщенка Василя Васильовича, третя особа: Департамент патрульної поліції про скасування постанови, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , який є представником позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №2 батальйону №1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Іщенка В.В., уточнивши який просить: скасувати постанову серії ЕАС № 6754473 від 30.03.2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу; стягнути судові витрати з відповідача на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань.

В обґрунтування позову зазначив наступне. 30.03.2023 року о 12:11 год. посадовою особою інспектором 1 батальйону 2 роти Полку патрульної поліції України в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом Іщенко В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400, 00 грн відносно ОСОБА_1 за порушення вимог п.2.1а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП. 30.03.2023 року приблизно о 10:30 год. в м. Кривий Ріг по вул. Віталія Матусевича, 8 водій ОСОБА_1 здійснював рух т/з ВАЗ2107 д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не мав права керування т/з, не мав чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних т/з порушив вимоги п.2.1а ПДР України - водій механічного транспортного засобу повинен мати, при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Винесену постанову вважає незаконною з таких підстав. Диспозиція ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Відповідно до п.2.1а Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Вважає, що дані вимоги чинного законодавства були виконані ОСОБА_1 на місці зупинки в повному обсязі. Так, 30.03.2023 року водій ОСОБА_1 був зупинений інспектором патрульної поліції Іщенко В.В., в ході спілкування інспектор висунув законну вимогу до водія надати посвідчення на право керування транспортними засобами відповідної категорії, що ОСОБА_1 й було зроблено. Перевіряючи посвідчення водія, працівник поліції, нібито виявив ознаки його підробки. Після чого на місце було викликано слідчо-оперативну групу, які вилучили дане водійське посвідчення. Дані обставини підтверджуються матеріалами по справі. Наразі факт підробки водійського посвідчення не встановлений жодним вироком суду. А тому постанова, яка складена за ч.2 ст. 126 КУпАП за порушення вимог п.2.1а ПДР підлягає скасуванню. Наявність дійсного посвідчення водія підтверджується роздруківкою з веб-сайту - кабінету водія ОСОБА_1 . Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. У відповідності до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Таким чином, позивач не вчиняв дій, передбачених ч.2 ст. 126 КУпАП, а навпаки діяв суто в межах чинного законодавства, надавши для перевірки власне посвідчення на право керування транспортним відповідної категорії. Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно роз`яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідач не погодившись з вимогами позивача подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого навів наступне. Вважає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до ч. ч. 1, 9 ст. 15 Закон України «Про дорожній рух» Кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано: автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії В1, В, С1, С, Т), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, особам, які досягли 18-річного віку; Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2.4 (а) Правил дорожнього руху (затверджених постановою КМУ 1306 від 10.10.2001, далі-ПДР) України на вимогу поліцейського водій повинен № зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України. Відповідно до п. 2.1 а ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Так, мною інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону №1 ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Іщенко Василем Васильовичем під час патрулювання 30.03.2023 близько 10 год. 30 хв. було отримано виклик на службовий планшет «ДТП без потерпілих», яке сталося в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, Металургійному районі, по вул. Віталія Матусевича 8/Мистецька, (перехрестя), прибувши на місце події з`ясувалося, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 3107 д.н.з. НОМЕР_2 був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну при напрямку руху та зміни, не переконався у безпеці, не дав дорогу автомобілю, що рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення з транспортним засобом «РЕНО КЕНГО», внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки, потерпілих немає. Під час перевірки було встановлено, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 3107 д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не мав права керування таким транспортним засобом та не мав чинного страхового полісу страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаними діями водій порушив п. п. 2.1 а Правил дорожнього руху України. Зафіксовано на БК 425757,425462,425425. Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі встановлює наявність чи відсутність адміністративного КУпАП) органу (посадова особа) правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються постановою про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. У відповідності п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань зокрема регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично дорожній мережі. Отже, звернувшись до позивача, представилися згідно з п. 3 ст. 18 ЗУ "Про Національну поліцію", після чого згідно з ЗУ «Про Національну поліцію» повідомили про те, що ведеться відео фіксація, під час складання матеріалів за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП попросив пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб. Громадянин ОСОБА_3 надав, усі документи, окрім чинного страхового полісу страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, під час складання протоколу за ст. 124 КУпАП було виявлено невідповідність посвідчення водійського посвідчення, а саме: посвідчення не відображалося по даним МВС, на місце події було викликано СОГ Саксаганський відділ поліції № 4 для подальшого розгляду. На відео файлі сlіp-0.mp 4 зафіксована перевірка через чергову частину Полку на наявність посвідчення водія у гр. ОСОБА_1 зафіксовано, що відсутня інформації стосовно отримання останнім посвідчення водія, неодноразово було перевірено в службовому планшеті інформацію щодо наявності посвідчення водія, але ні за перевіркою по ПІБ, ні за серією посвідчення водія інформації не було. На відео файлі сlip-7.mp 4 також зафіксовано з 01 хв. 30 сек., спілкування з колегою, щодо того, що фото на посвідченні водія здається підозрілим, ярко синій фон, та за перевіркою через чергову частину полку гр. ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія. У водія запитали: «Де отримували посвідчення водія?», останній повідомив що йому видавали їх в МРЕО та він не розуміє як їх можна було підробити, також запитали: «А чи є у вас екзаменаційна карта?» він надати її не зміг, але додатково повідомив, що колись у нього губилось посвідчення та він отримував дублікат. На відео файлі clip-1.mp 4 з 03 хв. 48 сек. ОСОБА_1 повідомлено про те, що вбачається підробка документів. З відео файлу сlіp-5.mp 4 на 14 хв. 50 сек, зафіксовано, що позивач телефонує начальнику територіального сервісного центру та повідомляє про відсутність у базі МВС інформації щодо посвідчення водія. Водію було повідомлено про те, що поліцейським було встановлено, що він керував вищезазначеним т/з при цьому не маючи права керування та повідомлено, що за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. Останнього було неодноразово перевірено за допомогою службової бази та встановлено, що останній дійсно не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами. Позивача було ознайомлено з його правами зазначеними у ч.1 ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Жодних клопотань від позивача не надходило, що підтверджено відеозаписами(clip-6 з 10 хв. 00 сек). Після з`ясування усіх фактичних даних, поліцейським було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу розмірі B двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, поліцейським було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 3 400, 00 грн, шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6754473 від 30.03.2023 відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11. 2015 № 1395 та КУпАП. Позивачу було роз`яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 289 КУпАП. Отже мною, вищезазначені вимоги закону, як суб`єктом владних повноважень, були дотримані. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звертає увагу суду, що постановою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.04.2023 у справі № 210/1905/23 визнано винним ОСОБА_4 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень) в дохід держави. Постанова суду позивачем не оскаржена та набрала законної сили. Також, у вищезазначеній постанові Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області судом було встановлено: «...Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до наступних висновків..... Як вбачається з матеріалів справи, водій ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом не був уважним; не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, перед початком руху, не переконався, що це буде безпечними не створить перешкода бо небезпеки іншим учасникам руху; на перехресті нерівнозначних доріг не дав дорогу транспортному засобу, який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі. Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_5 , зазначені в письмових поясненнях від 26.04.2023 адже його вина підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №037864 від 30.03.2023 року; схемою місця ДТП від 30.03.2023 року; письмовими поясненнями ОСОБА 3 від 20.03.2023; фото таблицею; постановою серії ЕАС №6754473 від 30.03.2023 року, якою притягнуто ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 30.03.2023 року; письмовими поясненнями ОСОБА_5 від 30.03.2023 року; довідкою від 31.03.2023, згідно якої ОСОБА_3 не отримував посвідчення водія право керування транспортними Обставин, передбачених ст. ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено» засобами. Зазначає, що порушення правил дорожнього руху, за які настає адміністративна відповідальність, мають формальний склад, і для накладення санкції достатньо встановлення факту порушення правил, норм і стандартів щодо безпеки руху та експлуатації транспорту. Відповідно до статті 31 цього Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису. Частиною 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121- 1. 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Частиною 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її вимоги та заперечення. Водночас, як вбачається із позовної заяви, позивач заперечуючи щодо вчинення ним інкримінованих йому адміністративних правопорушень, не надає жодних доказів, які б спростовували відсутність обставин події, викладених у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення, а саме щодо допущення саме ним порушення вимог інформаційно-вказівних знаків та не пред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Частиною Іст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її вимоги та заперечення. Водночас, як вбачається із позовної заяви, позивач заперечуючи щодо вчинення ним інкримінованих йому адміністративних правопорушень, не надає жодних доказів, які б спростовували відсутність обставин події, викладених у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення, а саме щодо допущення саме ним порушення вимог інформаційно-вказівних знаків та не пред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Разом з тим, із врахуванням положення статті 71 КАС України вбачається, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Тобто, обов`язок відповідача доказування правомірності винесеного ним рішення не слід розуміти, як те, що позивач в такому випадку повністю звільняється від обов`язку доказування своїх вимог. Наведене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №536/583/17 та від 14.03.2018 року у справі №760/2846/17. доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Доказів того, що факт правопорушення не мав місце з боку позивача, останній суду не надав. Факт скоєння правопорушення визнається самим позивачем в позовній заяві. Отже, вважаю, що поліцейським винесено постанову згідно ст. 258 КУпАП, яка встановлюють загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення. А також ст. 33 КУпАП в якій вказано, що «При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступень його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому у автоматичному режимі. По суті, позивач спотворює дійсні обставини справи 3 метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. Отже уразі якщо позивач не понесене відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення він і далі буде порушувати ПДР. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Враховуючи вищевказане, постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Третя особа Департамент патрульної поліції, не погодившись з вимогами позивача, подав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого навів наступне. З вимогами адміністративного позову не погоджується з наступних підстав. Вважає, що постанова винесена законно та обґрунтовано. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 44 КАСУ, учасник справи має право подати письмові пояснення по адміністративній справі. Повідомляємо, що Департамент патрульної поліції позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, вважає їх безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з підстав зазначених інспектором у відзиві на адміністративний позов ОСОБА_1 . Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Так, інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону №1 ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Іщенко Василем Васильовичем під час патрулювання 30.03.2023 близько 10 год. 30 хв. було отримано виклик на службовий планшет «ДТП без потерпілих», яке сталося в Дніпропетровській області місті Кривий Ріг Металургійному районі, по вул. Віталія Матусевича8/Мистецька, (перехрестя), прибувши на місце події з`ясувалося, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 3107 днз НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну при напрямку руху та зміни, не переконався у безпеці, не дав дорогу автомобілю, що рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення з транспортним засобом «РЕНО КЕНГО», внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки, потерпілих немає. Під час перевірки документів було встановлено, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 3107 д.н.з НОМЕР_3 , при цьому не мав права керування таким транспортним засобом та не мав чинного страхового полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаними діями водій порушив п. п. 2.1 а Правил дорожнього руху України. Зафіксовано на БК 425757,425462,425425 Отже, інспектор звернувшись до позивача, представилися згідно з п. 3 ст. 18 ЗУ "Про Національну поліцію", після чого згідно з ЗУ «Про Національну поліцію» повідомили про те, що ведеться відео фіксація, під час складання матеріалів за вчинення адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП попросив пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб. Громадянин ОСОБА_3 надав, усі документи, окрім чинного страхового полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, під час складання протоколу за ст.124 КУпАП було виявлено невідповідність посвідчення водійського посвідчення, а саме: посвідчення не відображалося по даним МВС, на місце події було викликано СОГ Саксаганський відділ поліції № 4 для подальшого розгляду. На відео файлі сlip-0.mp 4 зафіксована перевірка через чергову частину Полку на наявність посвідчення водія у ОСОБА_1 зафіксовано, що відсутня інформації стосовно отримання останнім посвідчення водія, неодноразово було перевірено в службовому планшеті інформацію щодо наявності посвідчення водія, але ні за перевіркою по ПІБ, ні за серією посвідчення водія інформації не було. На відео файлі сlip-7.mp 4 також зафіксовано з 01 хв. 30 сек., спілкування з колегою, щодо того, що фото на посвідченні водія здається підозрілим, ярко синій фон, та за перевіркою через чергову частину полку гр. ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія. У водія запитали: «Де отримували посвідчення водія?», останній повідомив що йому видавали їх в МРЕО та він не розуміє як їх можна було підробити, також запитали: «А чи є у вас екзаменаційна карта?» він надати її не зміг, але додатково повідомив, що колись у нього губилось посвідчення та він отримував дублікат. На відео файлі clip-1.mp 4 з 03 хв. 48 сек. ОСОБА_1 повідомлено про те, що вбачається підробка документів. З відео файлу clip-5.mp 4 на 14 хв. 50 сек., зафіксовано, що позивач телефонує начальнику територіального сервісного центру та повідомляє про відсутність у базі МВС інформації щодо посвідчення водія. Водію було повідомлено про те, що поліцейським було встановлено, що він керував вищезазначеним т/з при цьому не маючи права керування та повідомлено, що за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. Останнього було неодноразово перевірено за допомогою службової бази та встановлено, що останній дійсно не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами. Позивача було ознайомлено з його правами зазначеними у ч.1 ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Жодних клопотань від позивача не надходило, що підтверджено відеозаписами (clip-6 з 10 хв. 00 сек). Після з`ясування усіх фактичних даних, поліцейським було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, поліцейським було законно та обґрунтовано, з дотриманням норм чинного законодавства до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 3 400, 00 грн, шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6754473 від 30.03.2023 відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 та КУпАП. Позивачу було роз`яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 289 КУпАП. Отже ним, вищезазначені вимоги закону, як суб`єктом владних повноважень, були дотримані Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення с будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь- які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів. З чого слідує, що показання технічного приладу, що мають функції відеозапису та рапорт співробітника поліції є належними та допустимим доказом в розумінні КУпАП; такі показання доводять наявність адміністративного правопорушення. Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-ХІІ "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил. Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень. запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Відповідно до пункту 4 розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 статті 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП - порушення правил проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Врахувавши ст. 222 КУпАП, ст. 278 КУпАП, що до його компетенції належить розгляд адміністративної справи за порушення правил дорожнього руху, роз`яснивши права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: ст. ст. 268, 287-289, 307-308 КУпАП, з`ясувавши всі обставини, які підлягають з`ясуванню під час розгляду адміністративної справи (ст. 280 КУпАП), оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтувалося на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), додержуючись вимог ст. 258 КУпАП, інструкції до наказу МВС №1395 від 07.11.2015 року «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853, встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення інспектор виніс, на місці зупинки транспортного засобу, відносно позивача, постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП. За результатами розгляду адміністративної справи, керуючись положеннями статей 33, 284 КУПАП, до позивача було застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 3400 грн., шляхом винесення постанови. Таким чином, відеоінформація, яка відображена на вказаному відеозаписі повністю доводить факт вчинення позивачем порушення п. 2.1 а ПДР України. Розглядаючи дану справу, співробітник патрульної поліції діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Враховуючи викладене, наведені позивачем порушення з боку працівників поліції є недоведеними та спростованими. Отже, позивач надає суду завідомо неправдиву інформацію та намагається ввести в оману для уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, спотворює дійсні обставини справи та викривлює факти на свій лад. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її вимоги та заперечення. Позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте жодного доказу на обґрунтування своєї позиції до суду не надав. Згідно ч. 1 ст. 33 КУпАП при накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. стягнення за Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Позивач в адміністративному позові не надав доказів того, що він не порушував правил дорожнього руху. Враховуючи, що фактично позивачем були вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, що підтверджується доданими до справи доказами, вважаємо, що у Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу не має підстав для задоволення позову. Таким чином, зважаючи на викладене, вважає, що постанова серії ЕАС №6754473 від 30.03.2023 у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованою та законною. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полії.

Розгляд справи проведено в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Під час розгляду справи безпосередньо досліджені наступні письмові докази: роздруківка з веб-сайту (а.с. 9), постанова (а.с. 11), рапорт (а.с. 32), диск (а.с. 33), постанова (а.с. 34-36), постанова (а.с.47-49).

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належними доказами: постанову (а.с. 11), рапорт (а.с. 32), диск (а.с. 33), постанову (а.с. 34-36), так як вони стосуються винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належним доказом роздруківку з веб-сайту (а.с. 9), постанову (а.с.47-49) так як вона стосується отримання позивачем посвідчення на право керування транспортним засобом.

Згідно ст. 74 КАС України, суд вважає роздруківку з веб-сайту (а.с. 9), постанову (а.с. 11), рапорт (а.с. 32), диск (а.с. 33), постанову (а.с. 34-36), постанову (а.с.47-49) допустимими доказами, так як вони отримані судом без порушення вимог закону.

Відповідно до ст.75 КАС України суд вважає достовірними наступні докази: роздруківку з веб-сайту (а.с. 9), постанова (а.с. 11), рапорт (а.с. 32), диск (а.с. 33), постанова (а.с. 34-36), постанову (а.с.47-49).

В судовому засіданні також було оглянуто диск.

Відповідно до ст. 73 КАС України, суд вважає належними доказами: постанову (а.с. 9), диск (а.с. 25), так як вони стосуються винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 74 КАС України, суд вважає постанову (а.с. 11), рапорт (а.с. 32), диск (а.с. 33), постанову (а.с. 34-36), допустимими доказами, так як вони отримані судом без порушення вимог закону.

На підставі ст. 76 КАС України, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає їх достатніми для встановлення наступних обставин. При цьому суд керується вимогами ст.77 ч.2 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, підтверджується фрагментами відеозапису на диску, долученому до відзивів відповідачем та не оспорювався позивачем згідно зі змістом пред`явленого ним позову. Під час складання матеріалів за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, інспектор попросив пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб. ОСОБА_1 надав усі документи, окрім чинного страхового полісу страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Під час складання протоколу за ст. 124 КУпАП було виявлено невідповідність посвідчення водійського посвідчення, а саме: посвідчення не відображалося по даним МВС, на місце події було викликано СОГ Саксаганський відділ поліції № 4 для подальшого розгляду. На відео зафіксована перевірка через чергову частину Полку на наявність посвідчення водія у ОСОБА_1 . Зафіксовано, що відсутня інформація стосовно отримання останнім посвідчення водія, неодноразово було перевірено в службовому планшеті інформацію щодо наявності посвідчення водія, але ні за перевіркою по ПІБ, ні за серією посвідчення водія, інформації не було. На відео зафіксовано, що спілкування з колегою щодо того, що фото на посвідченні водія здається підозрілим, ярко синій фон, та за перевіркою через чергову частину Полку, ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія. У водія запитали: «Де отримували посвідчення водія?», останній повідомив, що йому видавали його в МРЕО та він не розуміє як їх можна було підробити. Також запитали: «А чи є у вас екзаменаційна карта?», він надати її не зміг, але додатково повідомив, що колись у нього губилось посвідчення та він отримував дублікат. На відео ОСОБА_1 повідомлено про те, що вбачається підробка документів. ОСОБА_1 було повідомлено про те, що поліцейським було встановлено, що він керував вищезазначеним т/з, при цьому не маючи права керування, та повідомлено, що за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. Останнього було неодноразово перевірено за допомогою службової бази та встановлено, що останній дійсно не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами (а.с. 33).

ОСОБА_1 4 липня 2012 року отримав посвідчення водія, яке пред`явив при його зупинці 30 березня 2023 року.

30 березня 2023 року о 12.11 год. відповідачем винесена оспорювана постанова. Цією постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн. В постанові інспектор зазначив, що 30.03.2023 року приблизно о 10:30 год. в м. Кривий Ріг по вул. Віталія Матусевича, 8, водій ОСОБА_1 здійснював рух т/з ВАЗ2107 д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не мав права керування т/з, не мав чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних т/з, порушив вимоги п.2.1а ПДР України : водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Вказана обставина встановлена постановою (а.с.11).

При вирішенні справи, суд застосовує норми права, які передбачені Конституцією України, КУпАП, «Правилами дорожнього руху», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі за текстом «Правила»).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення, повинна містити викладення обставин, установлених при розгляді справи. У відповідності до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності до закону. Як встановлено ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) повинні з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що 30.03.2023 року о 12.11 год. відповідачем відносно позивача складено та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС № 6754473 у виді штрафу в розмірі 3 400,00 грн. (а.с. 11).

Як вбачається з позову, ОСОБА_1 вказує на безпідставність накладення на нього адміністративного стягнення та вважає постанову, складену відповідачем, протиправною.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, вона повинна містити інформацію про місце вчинення адміністративного правопорушення та докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до частини 2 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункт 2.1 «а» правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 р., водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Судом встановлено, що стягнення відповідачем накладено в межах санкції ч.2 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, суд приходить до переконання, що у судовому засіданні встановлено, що позивач керував автомобілем, був зупинений та на вимогу інспектора пред`явив усі документи, окрім чинного страхового полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Під час складання протоколу, інспектором були висловлені сумніви стосовно дійсності посвідчення водія. Також в судовому засіданні встановлено, що 30 березня 2023 року до ЄРДР були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.3 КК України за повідомленням про те, що 30 березня 2023 року ОСОБА_1 мав при собі посвідчення водія з ознаками підробки. 27 квітня 2023 року вказане кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. Як вбачається з вказаної постанови, пред`явлене ОСОБА_1 30 березня 2023 року посвідчення водія було видано йому належним органом. Таким чином, при винесення постанови інспектором, в порушення вимог ст. 280 КУпАП, органом (посадовою особою) не були вжиті заходи для повного з`ясування тієї обставини, чи отримував ОСОБА_1 пред`явлене ним посвідчення, тобто чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Тому суд приходить до переконання, що відповідач, при винесенні постанови про адміністративне правопорушення, не дотримався вимог, передбачених чинним законодавством та вважає, що постанова відповідачем винесена без законних підстав.

Відповідно до ст.245 ч.2 п.2 КАС України, у разі задоволення позову, суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт.

Відповідно до ч. 3. ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.77 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, покладається на відповідача. Суд вважає, що відповідач не надав суду достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач 30 березня 2023 року яка не мав права керування таким транспортним засобом.Відтак відповідач не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Дослідивши письмові докази, суд на підставі ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, у межах позовних вимог, вважаючи, що відповідач не довів правомірність свого рішення, приходить до переконання, що позовні вимоги належить задовольнити і постанова відповідача підлягає скасуванню.

Згідно зі ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, враховуючи положення ч. 1 ст.139 КАС України, вважає, що судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536, 80 грн.

Щодо вимог витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно Постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 року №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Приват юрист», від імені якого діє Новак А.М., укладено договір про надання юридичних послуг від 03.04.2023 року. На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи представником позивача надано: акт прийому передачі наданих послуг за договором №03/04/23-5 про надання правової допомоги від 03.04.2023року (а.с. 6-7,8).

Представником позивача подано детальний опис робіт (надання правової допомоги), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги, зокрема: оскарження постанови по справі про накладення адміністративного правопорушення серії ЕАС №6754473, (орієнтовані затрати часу 1 год., фактичні затрати часу 1год. ), розмір гонорару за надані послуги складає 1 500 грн.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу, суд вважає, що вимогу позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу слід задовольнити, оскільки з аналізу матеріалів справи суд встановив, що така вартість правової допомоги відповідає складності справи та фактично виконаними адвокатами роботами (наданих послуг), часові, витрачені адвокатами на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг)

Суд також враховує положення ч.7 ст. 134 КАС України, за якою обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвокатом, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу не надавав.

Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 1500,00 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи, тому підлягають стягненню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП, ст.ст. 5, 6, 77, 241-246, 262, 286 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до інспектора роти №2 батальйону №1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Іщенка Василя Васильовича, (м. Кривий Ріг, вул. Волгоградська, 11), третя особа: Департамент патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста,3) про скасування постанови задовольнити.

Постанову серії ЕАС №6754473 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 ч.2 КУпАП, винесену інспектором роти №2 батальйону №1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Іщенком Василем Васильовичем скасувати.

Стягнути інспектора роти №2 батальйону №1 полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Іщенка Василя Васильовича на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 1 500, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 10-ти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя В.М. Прасолов