Справа № 748/3758/23
Суддя: Меженнікова С. П.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/748/32/23
Єдиний унікальний № 748/3758/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 року місто Чернігів

Чернігівській районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого судді - Меженнікової С.П.,

секретарі - Іващенко О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

14 вересня 2023 року позивач звернулася до суду з вказаним вище адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову від 04 вересня 2023 року, прийняту адміністративною комісією при виконавчому комітеті Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про накладення на неї адміністративного стягнення за ч.2 ст.156 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що в матеріалах справи відсутні належні та достані докази на підтвердження факту вчинення інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 27.09.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов та роз`яснено наслідки його неподання.

16.10.2023 від адміністративної комісії при виконавчому комітеті Новобілоуської сільської ради Чернігівського району та області надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на матеріали адміністративної справи, в якій маються, зокрема пояснення, як самої неповнолітньої ОСОБА_2 , так і пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були опитані у присутності батьків, пояснення ОСОБА_1 , в яких вона вказувала, що перебувала у кафетерії в якості стажера.

На аргументи відповідача, наведні у відзиві позивач у своїх поясненнях зазначила, що не є суб"єктом правопорушення, оскільки не була працівником кафетерії " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши надані суду докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту спірної постанови від 04.09.2023 №21, ОСОБА_1 , перебуваючи на робочому місці в кафетерії АДРЕСА_1 , 24 серпня 2023 року о 15 год. 24 хв. здійснила продаж алкогольних напоїв, а саме: вино Портвейн 17,5 %, алкоголю, ємкістю 1 л., 2 банки REVO 8,5 % вміст спирту, пиво Львівське 0,5 л, 4,5 % вміст спирту, неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Цією постановою на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 6 800,00 грн.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частина 2 статті 156 КУпАП встановлює відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.

Відтак, обов`язковою ознакою складу даного адміністративного правопорушення є діяння, яке полягає у продажі, зокрема пива, алкогольних та слабоалкогольних напоїв особі, яка не досягла 18-річного віку.

Суб`єктом даного правопорушення, виходячи із диспозиції даної норми, є працівник підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування.

За приписамист.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.293 КУпАП і роз`яснень, викладених в п.7 Постанови пленуму Верховного Суду України №6 від 24.06.1988 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" зі змінами та доповненнями, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. А згідно з ч.2 даної статті ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Відповідно до положень ч.3 ст.90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, склад адміністративного правопорушення характеризується сукупністю чотирьох елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Відповідно до ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. На цьому акцентував увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу № 524/5741/16-а.

Так, ст.280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Як вбачається із матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за продаж у кафетерії Харчі, с. Старий Білоус алкогольних напоїв неповнолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проте, матеріали справи про адміністративне правопорушення, копія яких долучена Відповідачем до відзиву, не містить належних та допустимих доказів того, що було здійснено продаж алкогольних напоїв неповнолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Так, з письмових пояснень неповнолітніх: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які були опитанні у присутності батьків, встановлено, що купівлю вина, пива та REVO (слабоалкогольний напій) здійснювала лише неповнолітня ОСОБА_2 , а не ОСОБА_5 , як зазначено в оскаржуваній постанові. Про факт здійснення саме ОСОБА_2 платіжної операції у кафетерії Харчі, с. Старий Білоус 24.08.2023 о 15:24 год. на суму 156 грн свідчить виписка із її рахунку.

Отже, зазначені матеріали не доводять фактів описаних у постанові, а саме про продаж алкогольних напоїв неповнолітнім: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , а також ОСОБА_5 .

Як зазначалося вище, суб`єктом даного правопорушення, виходячи із диспозиції ч.2 ст.156 КУпА, є працівник підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування.

Статтею 1 Закону України « Про охорону праці» визначено, що працівник - особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Згідно з ч.1 ст.21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Позивач ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях, адресованих суду, заперечує, що вона була працівником кафетерії " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

В матеріалах справи щодо ОСОБА_1 відсутні жодні належні та допустимі докази про її статус як працівника кафетерії " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (наказ про прийняття на роботу, трудовий договір), не містяться посилання на такі докази і в постанові №21 від 04.09.2023, в якій у графі "працює" мається прочерк, та у протоколі від 24.08.2023, де зазначено, що ОСОБА_1 є продавцем кафетерію "Харчі" без жодного підтвердження вказаних обставин.

Відповідач у відзиві на позов посилався на письмові пояснення позивача від 28.08.2023, в яких ОСОБА_1 зазначала, що вона перебувала у кафетерії "Харчі" в якості стажера.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу у кафетерію "Харчі" з випробувальним терміном, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст. ст.26 Кодексу законів про працю України, умова щодо встановлення випробування при прийнятті на роботу має бути зафіксована у заяві працівника, трудовому договорі (при укладенні його в письмовій формі), а також у наказі про прийняття на роботу.

Також суд звертає увагу, що у письмових поясненнях неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , взагалі не вказано хто саме продав ОСОБА_2 алкогольні напої.

З огляду на викладені обставини, суд доходить до висновку, що у адміністративної комісії були відсутні належні та допустимі докази для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП.

У відзиві відповідач звернув увагу суду на те, що адміністративна комісія при виконавчому комітеті Новобілоуської сільської ради це колегіальний орган, який утворений при виконавчому комітеті сільської ради для розгляду і вирішення справ про адміністративні правопорушення, який не є юридичною особою, а отже не наділений юридичними правами і обов`язками і не може бути належним відповідачем по справі.

Суд не погоджується з даними твердженнями Відповідача виходячи з наступного.

Статтею 213 КУпАП встановлено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються:

1) адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад;

2) виконавчими комітетами (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом;

4) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, вищими спеціалізованими судами, Верховним Судом;

5) органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Статтею 214 КУпАП розмежована компетенція органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, та зокрема, визначено, що адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних, міських рад вирішують усі справи про адміністративні правопорушення, за винятком віднесених цим Кодексом до відання інших органів (посадових осіб). Виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад, судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, органи Національної поліції, органи державних інспекцій та інші уповноважені органи (пункт 5 статті 213) розглядають справи про адміністративні правопорушення, віднесені цим Кодексом до їх відання.

Відповідно до частини першої статті 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачене частиною другою статті 156 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) делегованими повноваженнями є повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Приписами статті 34 Закону № 280/97-ВР передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення належать власні (самоврядні) та делеговані повноваження.

За змістом підпункту 4 пункту «б» частини першої статті 38 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження із розгляду справ про адміністративні правопорушення, віднесених законом до їх відання; утворення адміністративних комісій та комісій з питань боротьби зі злочинністю, спрямування їх діяльності.

Порядок утворення колегіальних органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення передбачений статтею 215 КУпАП, за частиною першою якої адміністративні комісії утворюються відповідними органами місцевого самоврядування у складі голови, заступника голови, відповідального секретаря, а також членів комісії. В адміністративних комісіях при виконавчих органах міських рад є посада звільненого відповідального секретаря комісії. Порядок діяльності адміністративних комісій встановлюється цим Кодексом та іншими законодавчими актами України.

У розумінні пунктів 7 та 9 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно з частиною четвертою статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Стаття 43 КАС України визначено поняття адміністративної процесуальної правосуб`єктності.

Відповідно до частини першої статті 43 КАС здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

За приписами частини третьої статті 43 КАС здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Враховуючи, що адміністративною комісією при виконавчому комітеті Новобілоуської сільської ради під час накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення постановою від 04.09.2023 № 21 вчинено дії, право на які адміністративній комісії делеговані органом місцевого самоврядування, адміністративна комісія є суб`єктом владних повноважень, має адміністративну процесуальну правосуб`єктність, саме адміністративна комісія має відповідати за позовом ОСОБА_1 про оскарження постанови у справі на адміністративне правопорушення № 21 від 04 вересня 2023 року.

Відтак, саме адміністративна комісія при виконкомі Новобілоуської сільської ради є належним відповідачем у цій справі.

Суд зауважує, що в межах спірних правовідносин повноваження виконавчого комітету Новобілоуської сільської ради визначені статтею 288 КУпАП, адже саме до виконавчого комітету відповідної ради може бути оскаржена постанова адміністративної комісії по справі про адміністративне правопорушення.

Так як судом встановлено, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена за відсутності достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 у день, час та місці, які зазначені у постанові про адміністративне правопорушення, здійснювала продаж алкогольних напоїв неповнолітнім ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , суд доходить висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, що обумовлює необхідність її скасування.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що спірна постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а позов - підлягає задоволенню.

Приписами ч. 1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ОСОБА_1 були понесені витрати на оплату судового збору на суму 536,80 грн, що підтверджується квитанцією на а.с.1-2.

Враховуючи, що за результатами судового розгляду суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Новобілоуської сільської ради судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору в розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст.9,72,73,75,77,205,241,242,244,246,286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Скасувати постанову Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №21 від 04.09.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у розмірі 6800,00 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити.

Стягнути з Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (, юридична адреса: 15501, Чернігівська область, Чернігівський район, с. Новий Білоус, вул. Свиридовського,54) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань, витрати на оплату судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: С.П. Меженнікова