Справа № 280/2805/23
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 280/2805/23
(суддя Бойченко Ю.П., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі №280/2805/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04 травня 2023 року звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, згідно з яким, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.04.2019 №, №, №.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та повинні бути скасовані, оскільки наказ про проведення перевірки, повідомлення, акт, складений за результатами її проведення, а також оскаржувані податкові повідомлення-рішення були направлені контролюючим органом засобами поштового зв`язку на адресу: АДРЕСА_1 . Разом із тим, з 1999 року позивач зареєстрована за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 , про що свідчить штемпель у паспорті, а тому отримати від податкової будь-яку кореспонденцію вона не могла.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що будь-яких обставин, які, на думку позивача, свідчили б про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, ОСОБА_1 не повідомлено, та судом не встановлено. Дії позивача не свідчить про порушення контролюючим органом процедури проведення перевірки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржила його в апеляційному порядку з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, не відповідності висновків суду обставинам справи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Зазначає про порушення судом першої інстанції принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, оскільки судом не було перевірено наявність належних підстав для проведення позапланової документальної перевірки та обґрунтованості прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень. Запит отриманий позивачем не є належним. Наказ та запит містить різні підстави для проведення перевірки.

Посилається на неправильне застосування судом п.70.7 статті 70 ПК України; безпідставний невихід судом першої інстанції за межі позовних вимог з метою захисту прав позивача; невідповідності акта перевірки вимогам діючого законодавства.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що на підставі наказу Головного управління ДФС у Запорізькій області на підставі пп. 20.1. п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1. п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст.79 Податкового кодексу України та відповідно до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 21.01.2019 № 223, у період з 18.02.2019 по 22.02.2019 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 18.02.2019, за результатами якої складено акт від 01.03.2019 №91/08-01-13-05/ НОМЕР_1 (далі акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік у сумі 903 808,04 грн.;

пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п. 167.1 ст. 167, підпункту 1.3. пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано військовий збір за 2016 рік у сумі 75 317,35 грн.;

пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. 179.1, пп. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України, а саме не подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС у Запорізькій області прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 26.04.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 94 146,69 грн. (з яких 75 317,35 грн. - грошове зобов`язання, 18 829,34 грн. - штрафні санкції);

від 26.04.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 1 129 760,05 грн. (з яких 903 808,04 грн. - грошове зобов`язання, 225 952,01 грн. - штрафні санкції);

від 26.04.2019 № , яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 170,00 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні рішення відповідачем прийнято на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Пунктом 42.2 статті 42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

При цьому, відповідно до приписів пункту 45.1 ст. 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Підпунктом 1.4.2 пункту 1.4 розділу І Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2014 № 22 (далі - Методичні рекомендації), встановлено, що з метою дотримання вимог статті 77 та 79 розділу II Кодексу підрозділи органу ДФС, які здійснюють (очолюють) документальну планову або позапланову невиїзну перевірку, забезпечують надіслання (вручення) платнику податків (його представнику) у порядку та терміни, визначені Кодексом, копії наказу про проведення документальної планової / позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, складеного за формою згідно з додатком 4 - при проведенні документальної планової невиїзної перевірки, а при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки - згідно з додатком 6 до Методичних рекомендацій (додається).

Водночас, як правильно з`ясовано судом першої інстанції позапланова перевірка відповідачем проведена відповідно до наказу Головного управління ДФС у Запорізькій області від 21.01.2019 №223 та повідомлення про проведення перевірки від 22.01.2019 № 38/894/14/08-01-13-05. Копія наказу та письмове повідомлення про проведення такої перевірки направлені відповідачем на податкову адресу позивача ( АДРЕСА_1 ) рекомендованим листом з повідомленням про вручення 22.01.2019. Однак, вказані документи не були отримані позивачем та повернулися до контролюючого органу із відміткою повернення за закінченням терміну зберігання.

Отже, враховуючи факт повернення зазначених документів направлених на податкову адресу платника податків рекомендованим поштовим відправленням, за закінченням терміну зберігання, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що зазначені документи були надіслані контролюючим органом в порядку, встановленому законом, а отже відповідач при прийнятті оскаржених повідомлень-рішень обґрунтовано виходив з того, що документи направлені позивачу вважаються належним чином врученими.

Водночас з урахуванням того, що оскаржуючи податкові повідомлення-рішення від 26.04.2019 №, № , № , позивач фактично не заперечує виявлені контролюючим органом порушення податкового законодавства, а лише посилається на порушення відповідачем процедури проведення податкової перевірки, підстави для задоволення позову відсутні.

Також, надаючи оцінку доводам позивача про те, що з 1999 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а адреса, на яку контролюючий орган направляв кореспонденцію це кімната у гуртожитку Запорізького державного медичного університету, де мешкала позивач під час навчання суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України підтверджується, що податковою адресою ОСОБА_1 на момент проведення перевірки є: АДРЕСА_3 .

При цьому, позивач змінила податкову адресу 10.01.2020, вже після проведення перевірки, про що свідчить лист ГУ ДПС у Запорізькій області (Управління електронних сервісів) від 10.02.2021 № 827/08-01-12-01-07.

Водночас, відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Проте позивач зазначених вимог не дотрималась.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі № 280/6228/20, яким з ОСОБА_1 стягнуто податковий борг на підставі податкових повідомлень-рішень від 26.04.2019 № , № , № , і яке набрало законної сили 20.03.2021, установлено, що: …податкові повідомлення-рішення від 26 квітня 2019 №, № та №, а також податкова вимога від 24 вересня 2019 року №52490-50/829 направлялись платнику на його податкову адресу згідно Державного реєстру фізичних осіб платників податків, а саме: АДРЕСА_3 ….

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (ч. 4 ст. 78 КАС України).

Отже, з урахуванням того, що наказ про проведення перевірки, повідомлення про її проведення, акт, складений за результатами перевірки, а також оскаржувані податкові повідомлення-рішення були направлені контролюючим органом на податкову адресу позивача, при цьому, та обставина, що позивач за вказаною адресою не проживає, не свідчить про порушення контролюючим органом процедури проведення перевірки та будь-яких інших обставин, які, на думку позивача, свідчили б про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, ОСОБА_1 не повідомлено, та судом не встановлено, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволені позову.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зазначений обов`язок відповідач виконав.

Щодо доводів позивача про те, що: судом першої інстанції порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, оскільки судом не було перевірено наявність належних підстав для проведення позапланової документальної перевірки та обґрунтованості прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень; суд першої інстанції безпідставний не здійснив вихід за межі позовних вимог з метою захисту прав позивача; наказ та запит містить різні підстави для проведення перевірки та запит отриманий позивачем не є належним слід зазначити наступне.

Як правильно з`ясував суд першої інстанції оскаржуючи податкові повідомлення-рішення від 26.04.2019 № , № , № , ОСОБА_1 фактично не заперечує виявлені контролюючим органом порушення податкового законодавства не посилається на те, що наказ та запит містить різні підстави для проведення перевірки та запит отриманий позивачем не є належним.

Водночас, позивач посилається на порушення відповідачем процедури проведення податкової перевірки, оскільки вона не була належним чином повідомлена про контрольний захід щодо неї, не отримувала наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмове повідомлення про дату початку та місце її проведення.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, зазначеною нормою права передбачено розгляд справи лише в межах позовних вимог та можливість вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно саме для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином суд першої інстанції дотримався зазначених вимог та розглянув справу у межах вимог заявлених у позові серед яких відсутні вимоги щодо визнання дій відповідача щодо проведення перевірки протиправними або визнання протиправним та скасування наказу щодо проведення перевірки та доводи відносно того, що наказ та запит відповідача містить різні підстави для проведення перевірки та запит отриманий позивачем не є належним, а також інші доводи викладені позивачем лише в апеляційній скарзі, а не у позові, як підстави для його задоволення.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу позивача на те, що можливість вийти за межі позовних вимог, передбачена законодавством якщо це необхідно саме для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, у разі якщо суд дійде висновку що такі права, свободи, інтереси було порушено.

Проте, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність порушення прав, свобод та інтересів позивача з боку суб`єкта владних повноважень.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами відповідача викладеними в відзиві на апеляційну скаргу які полягають у тому, що принцип стабільності є визначальним щодо можливості виходу за межі позовних вимог, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивної самостійно обрати правову підставу та предмет позову. Зазначена правова позиція також викладена у постановах ВС КАС від 29.05.2019р у справі №2-3632/11 та від 15.07.2019 р у справі №235/499/17.

Щодо доводів позивача про те, що, акт перевірки не відповідає вимогам діючого законодавства, колегія суддів зазначає, що такі доводи у позові відсутні. Крім того акт перевірки не є рішенням органу владних повноважень, оскільки акт перевірки є службовим документом, що підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення, а відтак акт перевірки та висновки, які в ньому містяться, самі по собі не породжують для платника податків настання будь - яких юридичних наслідків та не впливають на його права, обов`язки та законні інтереси у розумінні п. 1 ч. 2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України».

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи позивача щодо неправильного застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень п.70.7 статті 70 ПК України, оскільки на час проведення перевірки за результатами якої прийнято оскаржені рішення зазначена норма податкового законодавства була чинною, а вимоги податкового законодавства які визначають обов`язок позивача подавати органам державної податкової служби відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки в тому числі данні щодо зміни місця проживання (податкової адреси) позивачем з 02.12.2010 року по 09.01.2020 року не виконувались.

Зазначений обов`язок з повідомлення співвідноситься з положеннями п.70.5 ПК України які передбачають з 10.12.2010 року обов`язок для платника податків для якого раніше не формувалася облікова картка платника податків та який не включений до Державного реєстру, незалежно від віку (як резидента, так і нерезидента), особисто або через законного представника чи уповноважену особу подати відповідному контролюючому органу облікову картку фізичної особи - платника податків, яка є водночас заявою для реєстрації в Державному реєстрі, та пред`явити документ, що посвідчує особу.

Проте, жодних із зазначених цими нормами права дій щодо повідомлення податкової служби про зміну адресу фактичного проживання позивач з 02.12.2010 року (часу набуття Податковим кодексом України чинності) не здійснила, а отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, він має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Щодо інших доводів, викладених в апеляційній скарзі, слід зазначити наступне.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

Крім того, відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа «Руїз Торіха проти Іспанії» суд наголошує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі №280/2805/23 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 30 жовтня 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва