Справа № 380/1943/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/1943/23 пров. № А/857/11713/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 року ухвалене суддею Грень Н.М. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/1943/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача № 344505 від 01.02.2022 року про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як автомобільний перевізник, не забезпечив водія тахографом або індивідуальною контрольною книжкою, чим порушив статтю 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає те, що не є автомобільним перевізником, а, отже, суб`єктом відповідальності за порушення норм Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки транспортний засіб, яким перевозився вантаж належить ОСОБА_1 . Доказів того, що ОСОБА_2 передала належний їй транспортний засіб у користування позивачу, немає. Зазначення у товарно-транспортній накладній автомобільного перевізника відмінного від власника транспортного засобу, не засвідчує того факту, що саме ця особа є автомобільним перевізником відповідальним за перевезення вантажу, оскільки їй не належить транспортний засіб, яким здійснювалось перевезення вантажу, а доказів того, що цей транспортний засіб переданий позивачу в користування немає. Крім цього позивач зазначає, що транспортний засіб має бути обладнаний тахографом лише тоді, коли водій здійснює міжнародні перевезення. Також відповідач звертає увагу на те, що у постанові про накладення штрафу відсутні відомості про документи, які не надані відповідачу під час перевірки.

З цих підстав позивач вважає, що постанова про накладення штрафу є протиправною і її необхідно скасувати.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 24.11.2022 року відповідач провів перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

У ході проведення перевірки зупинено транспортний засіб марки DAF LF 55.220 (державний номерний знак НОМЕР_1 ), який належить на праві власності ОСОБА_1 .

За результатами перевірки відповідач склав акт № 324909 від 24.11.2022 року.

У цьому акті відповідач зафіксував порушення позивачем ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, відсутність картки водія.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 11.01.2023 року відповідач прийняв постанову № 350234 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Що стосується тверджень позивача про те, що позивач не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-ІІІ (далі Закон № 2344-ІІІ), автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

У статті 33 Закону № 2344-ІІІ зазначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Зі змісту цих норм слідує, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт несуть фізичні чи юридичні особи, які безпосередньо здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами.

Вантажний транспортний засіб марки DAF LF 55.220 (державний номерний знак НОМЕР_1 ), який, у ході перевірки зупинив відповідач, належить на праві власності ОСОБА_1 .

Згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем основним видом діяльності якої за КВЕД є, зокрема, вантажний автомобільний транспорт (49.41), що надає право ОСОБА_1 здійснювати діяльність із перевезення вантажів.

Вказаний вище транспортний засіб на момент перевірки здійснював перевезення вантажу на підставі товарно-транспортної накладної № 1-1 від 24.11.2022 року.

У вказаній товарно-транспортній накладній, як автомобільний перевізник, зазначено ТзОВ «Альфа ТІДА».

Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363).

Згідно із визначенням, яке наведене у главі 1 Правил № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже, товарно-транспортна накладна не є документом, який засвідчує юридичний факт передачі у користування транспортного засобу іншій юридичній особі-автомобільному перевізнику.

Доказів того, що ОСОБА_2 передала у користування цей транспортний засіб ТзОВ «Альфа Тіда», у матеріалах справи немає, тому підстав стверджувати, що, у цьому випадку, автомобільним перевізником було ТзОВ «Альфа Тіда», у апеляційного суду немає.

На підставі цих даних, апеляційний суд стверджує, що позивач не є автомобільним перевізником.

Ця обставина є самостійною підставою для скасування постанови відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Інші доводи позивача не впливають на висновок суду про протиправність рішення відповідача

Суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, зробив невірний висновок про наявність у позивача статусу автомобільного перевізника у спірних правовідносинах, внаслідок чого помилково відмовив у задоволенні позову.

Зважаючи на наведені висновки позов необхідно задовольнити, шляхом визнання протиправною і скасування постанови відповідача № 344505 від 01.02.2022 року про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, тому рішення суду необхідно скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.

Отже апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Апеляційний суд встановив те, що позивач за подання позову сплатив 2684,00 грн. судового збору, а за подання апеляційної скарги 4026,00 грн..

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 6710,00 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 року в справі № 380/1943/23 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті № 344505 від 01.02.2022 року про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» судовий збір в сумі 6710,00 грн (шість тисяч сімсот десять гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 31.10.2023 року