Справа № 212/4557/23
Суддя: Пустовіт О. Г.
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/4557/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Пустовіта О.Г., при секретарі судового засідання Голуб О.В., за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Кушнір О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора старшого лейтенанта роти №1 батальойну №2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Ткаченка Дмитра Олеговича, Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з зазначеним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕАС №7219656 від 24 червня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що постановою інспектора роти №1 батальйону №2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Ткаченко Д.О. серії ЕАС №7219656 від 24 червня 2023 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в сумі 510 грн. за те, що він 24.06.2023 близько 8-37 год. на перехресті вулиць Сергія Колачевського та Таїсії Буряченко в місті Кривий Ріг керуючи транспортним засобом автомобілем Ckoda Octavia Tour, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив проїзд перехрестя на забороняючий жовтий сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3г ПДР України. Позивач вважає що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є незаконною, оскільки винесена без достатніх підстав. Відповідач зупинив його за те, що він нібито проїхав на жовте світло світлофора, однак позивач пояснив, що виїхав на перехрестя на мигаючий зелений сигнал, і що при увімкненні вже на перехресті жовтого сигналу він зобов`язаний був продовжити рух, незалежно від подальших сигналів світлофора, таким чином він виконував п. 16.8 ПДР і тому нічого не порушував.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2023 року відкрито провадження у справі.

21 липня 2023 відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки позивач не надав суду необхідних належних та допустимих доказів, якими мотивує обставини, викладені в позовній заяві, зазначивши на обґрунтування заперечень, що відповідно до п. 8.7.3(ґ) Правил дорожнього руху (затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 р., далі - ПДР) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналу. Так інспектор, під час патрулювання 24.06.2023 о 08.37 год. у м. Кривому Розі на перехресті вул. Сергія Колачевського, 22 та вул. Таїсії Буряченко був помічений транспортний засіб Шкода Октавіа, номерний знак НОМЕР_1 , водій якого проїхав на заборонений жовтий сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 (ґ). В своєму позові позивач не заперечує факт того, що він здійснив проїзд регульованого перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофору, але порушив він правила дорожнього руху саме для того, щоб не допускати екстрене гальмування. Просить суд звернути увагу на те, що на відео видно, що світлофор, який проїхав позивач на заборонений сигнал світлофору обладнаний таймером з відліком часу перемикання іншого сигналу світлофору. Отже якби позивач був уважний на дорозі він би бачив, що на таймері закінчується час зеленого світлофору, а це свідчить, що зараз увімкнеться жовтий сигнал світлофору та мав би знизити швидкість, щоб під час жовтого сигналу світлофору не застосовувати ні екстрене гальмування ні порушувати правила дорожнього руху, а саме проїзд на жовтий сигнал світлофору. Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Відповідно до п. 2.3 (б) ПДР Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Також на відео записі зафіксовано як на світлофорі який регулює інший протилежний напрямок руху вже горить зелений сигнал світлофору, який дозволяє рух іншим учасникам дорожнього руху з вулиці, яка примикає до даної вулиці, що в результаті могло призвести до дорожньо-транспортної пригоди в результаті чого могли б постраждати невинні люди.

Позивач намагається ввести суд в оману стверджуючи, що постанову було винесено без жодних доказів. З даним твердженням погодитись не може оскільки на момент розгляду справи позивачу було надано доказ, а саме відеозапис на якому було зафіксовано факт вчиненого правопорушення та враховано усні пояснення позивача, що він проїхав на жовтий сигнал світлофору, тому, що жовтий сигнал світлофору не забороняє рух т/з. На що позивачу було зачитано п. 8.7.3. (ґ). правил дорожнього руху.

З огляду на викладене, в діях позивача ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, та поліцейський мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу, дотримано процедуру та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова у справі про адміністративне правопорушення обґрунтована та винесена на підставі та у порядку, передбаченому законодавством.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Кушнір О.В. позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач інспектор Ткаченко Д.О. в судове засідання не з`явився, скористався правом надання відзиву.

Вислухавши учасників процесу, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи поданий відповідачем ДПП відзив на позовну заяву, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Положення ст. 5 КАС України є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, яка визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 червня 2023 інспектором роти №1 батальйону №2 Полку патрульної поліції УПП в Дніпропетровській області ДПП старшим лейтенантом поліції Ткаченко Дмитром Олеговичем винесено постанову серії ЕАС №7219656 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Вказана постанова мотивована тим, що 24 червня 2023 року о 08-37 у м. Кривому Розі водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом автомобілем Ckoda Octavia Tour, номерний знак НОМЕР_1 , проїхав перехрестя вулиць Сергія Колачевського та Таїсії Буряченко на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3г ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивачем оскаржується правомірність винесеного уповноваженою особою суб`єкта владних повноважень інспектором роти №1 батальйону №2 Полку патрульної поліції УПП в Дніпропетровській області ДПП старшим лейтенантом поліції Ткаченко Д.О. рішення у формі постанови серії ЕАС №7219656 від 24 червня 2023 року.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до ст. 41 Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 зазначеного Закону № 3353-XII).

В свою чергу, конкретні правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про Національну поліцію», Правил дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частина 2 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди

Згідно з ч. 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.7.3 ПДР визначено, що сигнали світлофора мають такі значення: зелений дозволяє рух (п.п.а); зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух (п.п.в); жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів (п.п.ґ); червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух (п.п.е).

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано Розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, ч. 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП також визначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на зазначене, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

При цьому, за правовим висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 14.02.2018 року по справі 536/583/17, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Абзацом 4 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За таких обставин, достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами, одним з яких, в порядку ст.251 КУпАП, є фото чи відеозапис.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає саме на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

При цьому, окремо слід звернути увагу на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач заперечував факт порушення ним п.8.7.3. ґ ПДР України зазначивши, що він не оспорює, що дійсно 24.06.2023 біля 08 год. 37 хв., він завершував проїзд перехрестя вулиць Сергія Колачевського та Таїсії Буряченко на жовтий сигнал світлофора, проте, він діяв відповідно до п. 16.8 ПДР України, а саме виїхав на перехрестя на мигаючий зелений сигнал і вже на перехресті ввімкнувся жовтий, тому він був зобов`язаний продовжити рух.

Доводи позивача щодо того, що він закінчував рух по перехрестю на жовтий сигнал світлофору спростовуються дослідженим судом в судовому засіданні відеозаписом, який вказаний в якості додатку до оскаржуваної постанови серії ЕАС №7219656 від 24 червня 2023 року, з якого вбачається, що автомобіль Ckoda Octavia Tour, номерний знак НОМЕР_1 , проїхав перехрестя вулиць Сергія Колачевського та Таїсії Буряченко в місті Кривий Ріг на забороняючий жовтий сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3г ПДР України.

Відповідно до п. 16.8 ПДР водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

З огляду на зазначене, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що він у відповідності до п.16.8 ПДР закінчив рух, так як норми п.16.8 ПДР застосовуються до тих водіїв, які виїхали на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, та водії повинні виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді, при цьому, на відеозаписі з відео реєстратора службового автомобіля патрульної поліції чітко вбачається, що під час миготливого зеленого кольору світлофора, який інформує про те, що незабаром буде увімкнено сигнал, який забороняє рух, за напрямком руху позивача, останній знаходився на достатній відстані перед стоп - лінією, враховуючи швидкість руху автомобіля, наявність попереду автомобілів та відповідно мав технічну можливість зупинитися перед стоп лінією, не порушуючи вимоги п.8.7.3 ґ ПДР (проїзд на жовтий заборонений сигнал світлофора).

Отже, враховуючи викладене вище, суд приходить до переконання, що позивач, керуючи транспортним засобом повинен був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, у тому числі і за організацією дорожнього руху та відповідними сигналами світлофорів, та при необхідності прийняти потрібні міри до безпечного керування, зокрема, зупинення автомобіля, з метою недопущення проїзду регульованого за допомогою світлофора перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора.

При цьому, щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За таких обставин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи по суті, на підставі чого в задоволенні позову позивачу ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі, при цьому, враховуючи, що позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовлено повністю, понесені останнім судові витрати у справі, що складаються з судового збору слід залишити по фактично понесеним позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 72, 77, 132, 139, 241, 242, 244, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ч. 1 ст.122, ст.ст. 251, 254, 256, 283, 288, 289 Кодексу України про адміністративні про адміністративні правопорушення, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора старшого лейтенанта роти №1 батальойну №2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Ткаченка Дмитра Олеговича, Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі, понесені позивачем ОСОБА_1 , які складаються з судового збору - залишити по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції, яким є Третій апеляційний адміністративний суд, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. Г. Пустовіт