Справа № 138/2754/23
Суддя: Холодова Т. Ю.
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 138/2754/23
Провадження №:2-а/138/46/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Холодової Т.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Паламарчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу № 2 роти № 2 БУПП у Вінницькій області ДПП Тараса Івана Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним вище позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.09.2023 о 16-17 год. поліцейським взводу № 1 роти № 2 БУПП у Вінницькій області ДПП сержантом поліції Тарасом І.І. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серіі БАД № 350905. Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Згідно даної постанови, суть правопорушення зводилась до того, що позивач керуючи транспортним засобом HYUNDAY SONATA, державний номерний знак НОМЕР_1 , на автомобільному шляху АД М21 258 км, не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати факт, що міститься у посвідченні водія на право керувати транспортним засобом відповідної категорії. Позивач вважає, що вказана постанова є незаконною та протиправною, оскільки під час зупинки позивача працівником поліції не було повідомлено, яке порушення правил дорожнього руху він допустив, що стало підставою для зупинки поліцією автомобіля під керуванням позивача, та якими доказами підтверджується дана обставина. Крім того, працівником поліції не було роз`яснено позивачу його права передбачені ст. 268 КУпАП. Також, під час винесення постанови позивачу не було забезпечено права на подання та розгляд його клопотань та встановлення всіх обставин справи. За таких підстав позивач просить скасувати постанову серії БАД № 350905 від 11.09.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн., та закрити провадження в адміністративній справі щодо позивача за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 03.10.2023 відкрито провадження в адміністративній справі, призначено її до судового розгляду, надано відповідачам строк для надіслання відзиву на позовну заяву і усіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову та витребувано додаткові докази.

Ухвалою суду від 13.10.2023 за клопотанням представника позивача замінено первісного відповідача Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції на належного відповідача Департамент патрульної поліції та надано відповідачу строк для подання відзиву.

13.10.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, який також є представником Департаменту патрульної поліції, в якому представник просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що згідно ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право зупиняти транспортні засоби та відповідно до ст. 32 даного Закону має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та/або документів, що підтверджують відповідне право особи у випадку, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського підтверджується, що водій ОСОБА_1 не заперечував факту порушення ним ПДР, що стало причиною зупинки, однак не пред`явив для перевірки документів на вимоги працівників поліції, що також підтверджується відеозаписом. В результаті вказаного було винесено постанову серії БАД № 350905 від 11.09.2023. Також, інформація викладена у позові повністю суперечить відеозапису з портативного відеореєстратора поліцейських, оскільки під час розгляду справи позивачу роз`яснювались його права, однак ніяких клопотань ним заявлено не було. Таким чином поліцейський, розглядаючи справу діяв на підставі та в межах повноважень, а тому винесена постанова є правомірною та не підлягає скасуванню.

30.10.2023 до суду від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшли додаткові пояснення, в яких представник просила прийняти до розгляду раніше поданий нею відзив, оскільки вона уповноважена представляти інтереси як Департаменту патрульної поліції так і його структурних підрозділів. Також додатково пояснила, що в оскаржуваній постанові зазначено, що фіксування правопорушення здійснено на цифрові нагрудні камери з № 467767 та 467763, одна з яких належить поліцейському Тарасу І.І. , а інша поліцейському Задрибороді М.О. , які в період з 08.00 год. по 20.00 год 11.09.2023 заступили на зміну спільно в одному наряді поліції.

31.10.2023 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача заперечує стосовно викладених у відзиві обставин. Зокрема, відповідач єдиним доказом на підтвердження порушення водієм правил дорожнього руху зазначив те, що позивач сам визнав дану обставину. Разом з тим, у відеозаписі, долученому до відзиву зафіксовано, що поліцейський після зупинки транспортного засобу підійшов до водія та повідомив про те, що він бачив як водій порушив правила дорожнього руху, а саме здійснив обгін на автомобільній дорозі, що має дві і більше смуги для руху в одному напрямку (п. 14.6 «е» ПДР» та покликав іншого працівника поліції, для того щоб той підтвердив, що також бачив порушення водієм правил дорожнього руху. При цьому, відносно водія не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення п. 14.6 «е» ПДР. Крім того, відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними доказами факту порушення позивачем правил дорожнього руху, що стали причиною для зупинки транспортного засобу. За вказаних обставин працівником поліції не було надано доказів того, що його вимоги надати документ, який підтверджує відповідне право особи, були законними. Також, надані до відзиву відеозаписи, складаються із декількох частин (нарізків), що позбавляє можливості встановити об`єктивність та послідовність дій працівників поліції під час розгляду справи. Крім того, з вказаного відеозапису, на думку представника позивача вбачається, що в діях працівників поліції наявний постійний тиск на водія та залякування, що вплинуло на те, що позивач не зміг запам`ятати хронологію подій, дій та слів працівників поліції, тому заперечення відповідача щодо невідповідності обставин та викладеної хронології подій у позовній заяві та наданому відеозаписі не спростовують обґрунтованості позовної заяви.

31.10.2023 у судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Томай К.О. не з`явились. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її та позивача участі, позов підтримала повністю та просила задовольнити.

31.10.2023 відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, явку уповноважених представників до суду не забезпечили, представник відповідача Департаменту патрульної поліції в поданих додаткових поясненнях просила розглядати справу у відсутність відповідача.

Вказане згідно зі ст. 205 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до такого висновку.

Як вбачається з копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №350905 від 11.09.2023, ОСОБА_1 11.09.2023 о 16 год. 14 хв., на АД М21 258 км здійснив рух на транспортному засобі HYUNDAY SONATA, державний номерний знак НОМЕР_1 , та не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати факт, що міститься у посвідченні водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.1.а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 76).

Зазначеною постановою поліцейським взводу № 2 роти № 2 БУПП у Вінницькій області ДПП сержантом поліції Тарасом І.І. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 зазначеного Закону визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Перелік підстав для зупинки транспортного засобу наведений у ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, п.п.1, 3 ч.1 вказаної статті визначено, що поліцейський може зупинити транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, є неправомірними.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 15.03.2019 по справі №686/11314/17 та від 22.10.2019 по справі №161/7068/16-а.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, тобто повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Зміст наведених вище норм кореспондується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17, відповідно до якої, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Так, відповідач зазначає, що автомобіль HYUNDAY SONATA, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції у зв`язку із здійснення ним обгону автомобілів в забороненому місці, тобто порушення вимог п. 14.6 «е» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Водночас, факт порушення особою вказаних Правил дорожнього руху в оскаржуваній постанові відповідачем не відображено.

Під час огляду відеозапису з нагрудної камери поліцейського, наданого на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, судом не встановлено вчинення позивачем будь-яких порушень правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом 11.09.2023, які б могли стати підставою для зупинки транспортного засобу. При цьому, наданий відповідачем відеозапис починається з моменту, коли працівники поліції підійшли вже до зупиненого транспортного засобу.

Таким чином відповідачем не надано доказів, на підтвердження наявності будь-яких правових підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням позивача та вимоги працівником поліції для пред`явлення останнім посвідчення водія, зокрема, що відповідачем винесено відносно ОСОБА_1 постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Із врахуванням того, що відповідачем не доведено, що зупинення транспортного засобу обумовлено недотриманням водієм (позивачем) вимог ПДР України, то у нього відсутні підстави для застосування до позивача санкції, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Аналогічний висновок щодо застосування вимог процесуального права, викладений у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 545/3654/16-а.

Разом з тим, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України. Так, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

При цьому згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04).

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для надання правової оцінки посиланням представників сторін на процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та доказам, зазначеним на їх підтвердження та спростування, оскільки, зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови, вони не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з задоволенням позову та відповідно до наведених вище норм чинного законодавства, на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн.

Витрати позивача на професійну правничу допомогу складають 7400,00 грн., що підтверджені копіями договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 12.09.2023, додаткової угоди № 1 до Договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 31.10.2023, акту виконаних робіт (наданих - отриманих послуг) від 31.10.2023, квитанції до прибуткового касового ордеру № б/н від 31.10.2023.

Частинами 2 та 3 статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд встановив, що відповідно до Ордеру № 1093887, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 10442/10 та Договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 12.09.2023 ОСОБА_1 доручив адвокату Томай К.О. надавати правову допомогу (юридичні, адвокатські, правничі послуги) на умовах передбачених цим договором та представляти його інтереси зокрема в Могилів-Подільському міськрайонному суді Вінницької області з усіх питань, в тому числі під час розгляду справи про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.09.2023 серії БАД № 350905.

Пунктом 3 вказаного договору визначено, що замовник зобов`язується за виконані роботи виплатити виконавцю винагороду (гонорар) в розмірі, який обумовлюється додатковою угодою до даного договору.

Згідно додаткової угоди № 1 до Договору про надання адвокатських послуг сторони домовились доповнити розділ 3 Договору наступним пунктом: Замовник зобов`язується виплатити виконавцю винагороду (гонорар) в розмірі 7400 грн.

Відповідно до Акту виконання робіт адвокатом надано наступні послуги правничої допомоги: зустрічі, консультація клієнта, узгодження правової позиції з урахуванням судової практики, оформлення повноважень - 1 год.; збір доказів: підготовка, ксерокопіювання, отримання письмових документів, доказів, подання запитів до державних реєстрів, приватних установ, збір інформації щодо предмета позову, збір інформації щодо сторін по справі, вивчення, аналіз документів, підготовка та оформлення позовної заяви - 2 год.; підготовка, оформлення/вручення адвокатського запиту, отримання відповіді, подання відповіді до суду та іншим учасникам справи - 1 год.; ознайомлення з матеріалами справи, технічним записом - 0,5 год.; підготовка та направлення/вручення примірників заяв, клопотань, пояснень, відповіді на відзив на позовну заяву з додатками учасникам - 1 год.

Вартість 1 години роботи адвоката визначено з розрахунку 50% від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого Законом України «Про держаний бюджет на 2023 рік», що становить 1324 грн.

Разом з тим, відповідач як на підставу для зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката просив врахувати неспівмірність заявлених витрат із складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом та характером послуг та затраченим часом на надання таких послуг.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив, що заявлений представником позивача до стягнення розмір витрат на правничу допомогу є завищеним.

Згідно пунктів 2, 3, 5 акту приймання-передачі від 31.10.2023 до договору про надання адвокатських послуг від 12.09.2023 адвокатом надано позивачу послуги: збір доказів: підготовка, ксерокопіювання, отримання письмових документів, доказів, подання запитів до державних реєстрів, приватних установ, збір інформації щодо предмета позову, збір інформації щодо сторін по справі, вивчення, аналіз документів, підготовка та оформлення позовної заяви - 2 год.; підготовка, оформлення/вручення адвокатського запиту, отримання відповіді, подання відповіді до суду та іншим учасникам справи - 1 год.; підготовка та направлення/вручення примірників заяв, клопотань, пояснень, відповіді на відзив на позовну заяву з додатками учасникам - 1 год.

Разом з тим, вказані види послуг, які зазначені представником позивача окремо є одним і тим же видом послуг та охоплюються такою послугою як "підготовка позовної заяви", оскільки ці послуги взаємопов`язані та послуга, яка зазначена у пункті 2 акту включає в себе правничі послуги, зазначені у пунктах 3 та 5 акту.

Таким чином, покладення на відповідача витрат по оплаті правничих витрат, зазначених у пунктах 3, 5 акту не відповідає критерію розумності, обґрунтованості та є безпідставним.

У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/7586/19 викладено правовий висновок, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Таким чином, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.

Враховуючи викладене, вимоги про відшкодування витрат в частині пунктів 1, 2, 4 - зустрічі, консультація клієнта, узгодження правової позиції з урахуванням судової практики, оформлення повноважень - 1 год.; збір доказів: підготовка, ксерокопіювання, отримання письмових документів, доказів, подання запитів до державних реєстрів, приватних установ, збір інформації щодо предмета позову, збір інформації щодо сторін по справі, вивчення, аналіз документів, підготовка та оформлення позовної заяви - 2 год.; ознайомлення з матеріалами справи, технічним записом - 0,5 год., тобто всього 3,5 год. є правомірними та обґрунтованими.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що представником позивача доведено, документально обґрунтовано обсяг та розмір витрат на професійну правничу допомогу, що пов`язані з розглядом даної справи у сумі 4697,00 гривень, що обчислюється шляхом множення затраченого часу в кількості 3,5 год. на 50% від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого Законом України «Про держаний бюджет на 2023 рік», що становить 1324 грн. Розмір таких витрат відповідає критерію реальності, співмірності та розумної необхідності таких витрат.

Керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 1.3, 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ст.ст. 9, 126 ч. 1, 245, 251 КУпАП, ст.ст. 72-90, 134, 139, 205, 229 ч. 4, 243-246, 271, 286 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу № 2 роти № 2 БУПП у Вінницькій області ДПП Тараса Івана Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі задовольнити повністю.

Скасувати постанову поліцейського взводу № 2 роти № 2 БУПП у Вінницькій області ДПП сержанта поліції Тараса Івана Івановича про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.09.2023 серії БАД № 350905 якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень 00 копійок.

Закрити провадження в адміністративній справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4697 (чотири тисячі шістсот дев`яносто сім) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Томай Катерина Олександрівна, адреса для листування: вул. Київська, 32/1, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідач:Департамент патрульної поліції, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108646, адреса для листування: вул. Федора Ернеста, 3, м. Київ, 03048, адреса електронної пошти: .

Відповідач: поліцейський взводу № 2 роти № 2 БУПП у Вінницькій області ДПП Тарас Іван Іванович, адреса для листування: вул. Ботанічна, 24, м. Вінниця, 21010, адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_3

Суддя: Т.Ю. Холодова