Справа № 579/1071/23
Суддя: Придатко В. М.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 579/1071/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі головуючого судді - Придатка В.М.,

з участю секретаря судового засідання Клишкової Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Зощенка В.В.,

представника відповідача - Безгинського Б.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кролевець справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Зощенка Валерія Вікторовича до Головного управління Національної поліції в Сумській області, старшого інспектора СРПП відділення поліції №1 (м.Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області капітана поліції Бондаренка Віталія Вікторовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №654997 від 09 травня 2023 року, та закриття провадження по справі,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, старший інспектор СРПП ВП№1 (м. Кролевець) Бондаренко Віталій Вікторович про скасування постанови серії БАД №654997 від 09.05.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09 травня 2023 року відносно нього складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД №654997 від 09.05.2023, відповідно до якої він визнаний винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП.

В оскаржуваній постанові зазначено, що 09.05.2023 року інспектор СРПП ВП №1 (м.Кролевець) Бондаренко В.В. розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно позивача по справі, який 09 травня 2023 року о 16:02 год в с.Алтинівка по вул.Садовій, керував транспортним засобом електромопедом Yadea S-Way , без застебнутого мотошолому та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1а, 2.3г ПДР України, посвідчення водія категорії «А1» не отримував, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП.

Із вказаною постановою він не згоден, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, враховуючи наступне.

Згідно з зазначеною постановою позивач 09 травня 2023 року о 16:02 керував електромопедом Yadea S-Way в с.Алтинівка по вул.Садовій, без застебнутого мотошолому та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1а, 2.3г ПДР України, у чому і був звинувачений працівником поліції, на що він заперечував. Позивач вказаний факт не визнає, стверджує, що отримання посвідчення водія для керування такою категорією електричних мопедів не вимагається чинним законом, оскільки транспортні засоби з електродвигуном потужністю менше 3 кВт не належать до механічних транспортних засобів.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Пояснив суду, що: електромопед Yadea S-Way має електродвигун потужністю 1500 Вт, тобто 1,5 кВт, тоді як розділ І ПДР України визначає, що механічним транспортним засобом є транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Державній реєстрації у МВС України підлягають саме механічні транспортні засоби, а отже, керований ним електромопед Yadea S-Way, не зареєстрований в установленому порядку, і не підлягає державній реєстрації. Крім того, стверджував, що при розгляді справи про адміністративні правопорушення йому не було надано можливості скористатися правами, передбаченими ст.268 КУпАП.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Сумській області у судовому засіданні та за змістом відзиву заперечував проти задоволення позову, наголосив, що статус водія транспортного засобу накладає підвищену соціальну відповідальність та вимагає додаткової дисципліни і неухильного виконання нормативно-правових актів. Стверджував, що порушення, допущене позивачем, доведене поза сумнівом, постанова винесена законно (а.с. 35-45).

Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №654997 від 09.05.2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 09 травня 2023 року о 16:02 в с.Алтинівка по вул.Садовій, керував транспортним засобом електромопедом Yadea S-Way, без застебнутого мотошолому та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1а, 2.3г ПДР України, посвідчення водія категорії «А1» не отримував, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с.19, 44).

З доданої до адміністративного позову копії технічного паспорту та керівництва користувача вбачається, що позивачем було придбано електроскутер марки Yadea S-Way (а.с. 22-23), потужність двигуна якого складає 1500 Вт.

З пояснень позивача вбачається, що саме за керування вказаним транспортним засобом його було притягнуто до адміністративної відповідальності, що представником відповідача не заперечується.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про дорожній рух», порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху (далі-ПДР), що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч. 5 ст. 14 Закону «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 122 КУпАП, розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Зокрема, розгляд справ, передбачених статтею 126 КУпАП, здійснюється, відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП та п.2 Розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395, на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Таким чином, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення можливе лише після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Таким чином, приписами КУпАП встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За змістом п.2 Розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 2395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 2408/27853, вбачається, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст.283 КУпАП.

Із змісту Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 2395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 2408/27853, вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі протягом десяти днів з дати вручення такої постанови у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом…,який вирішить спір щодо його прав та обов`язків …».

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Срамек проти Австрії» (case Sramek v. Austria, § 36) зазначив, що орган влади, який не є судом держави, для виконання статті 6 § 1, може розглядатися як «суд» у змістовному значенні цього терміна.

На думку суду, в даному випадку поняття «суд» може розглядатися у змістовному значенні щодо відповідача у справі, так як, останній відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та вимог КУпАП наділений повноваженнями одноособово вирішувати справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності та застосування до неї заходу адміністративного стягнення.

Таким чином, відповідач, будучи уповноваженим діяти від імені держави, при вирішенні питання про притягнення позивача до відповідальності повинен був дотримуватися критеріїв незалежності та безсторонності, передбачених ст. 6 Конвенції.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються серед іншого протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, необхідно зазначити нормативний акт, який передбачає відповідальність за скоєне порушення. У оспорюваній постанові при цьому зазначено, що ОСОБА_2 порушив п.2.1 та п.2.3 ПДР України, тоді як кожен із вказаних пунктів містить ряд підпунктів, що встановлюють значний перелік вимог до водіїв механічних транспортних засобів, тому без зазначення, які саме підпункти вказаних пунктів ПДР України порушив ОСОБА_1 , вказана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналіз положень вказаних статейКУпАП, дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП.

У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до підпункту "а" пункту 2.1 Правил дорожнього руху (ПДР),затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306,водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно пункту 2.13 Правил дорожнього руху, транспортні засоби належать до таких категорій:

А1-мопеди,моторолери та iншi двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та iншi двоколісні транспортні засоби, якi мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигун потужністю 4кВт і більше;

В1 - квадро-і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху визначено, що механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохiднi машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Крім того, абзацом п`ятдесят дев`ятим даного пункту визначено, що мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Пунктом 1.10 ПДР наведено перелік термінів, що використовуються у цих Правилах, де розмежовано значення кожного iз них.

Так, на відміну від «механічного транспортного засобу», «транспортним засобом» є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Таким чином Правилами дорожнього руху розмежовані поняття «механічний транспортний засіб» та «Транспортний засіб» та різниця між цими поняттями полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна.

Тобто транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша нiж 3 кВт. У зворотному випадку транспортний засіб не буде вважатись механiчним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом.

До аналогічного висновку прийшов Верховний суд у справі № 278/3362/15-к від 01.03.2018 року.

Як вбачається з талону на електроскутер позивача від 30.08.2022 року, містяться вiдомості, що потужність його електродвигуна складає 1500 Вт.

Електроскутер відповідно до ДСТУ 2984-95 не вiдноситься до категорії Засоби транспортнi дорожнi. Терміни та визначення, «Електроскутери» не відносяться до транспортних засобів, призначених для використання на автомобільних дорогах державного значення. Також вони вiдповiдно до вимог дiючого законодавства не підлягають державній реєстрації.

Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохiдних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів встановлена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, iнших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388. Електроскутер вiдповiдної марки до визначення транспортного засобу не належить та державній реєстрації не підлягає.

Таким чином, у вiдповiдності до визначень, закріплених у Правилах дорожнього руху, електроскутер двоколiсний моделі «Yadea S-Way» потужністю 1,5 кВт не може визнаватись механічним транспортним засобом (та не підлягає державній реєстрації), а Позивач, як особа, яка ним керувала не є суб`єктом адмiнiстративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення п. 2.1 а Правил дорожнього руху може нести виключно водій механічного транспортного засобу, яким вказаний електроскутер моделi «Yadea S-Way» не являється.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-ХІІ (далі - Закон №3353) цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Стаття 14 Закону №3353 зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 2.3 «г» Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів. При цьому суд звертає увагу, що вказана вимога поширюється на всі транспортні засоби, віднесені до категорії мопедів, тобто у випадку транспортного засобу на електричній тязі - з електродвигуном потужністю до 4 кВт, і не може бути штучно обмежена поширенням лише на водіїв мопедів, що є механічними транспортними засобами.

Порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне адміністративну відповідальність за частиною 5 статті 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, суд дійшов висновку про доведення відповідачами наявності в діях ОСОБА_1 лише складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП.

Проте, ураховуючи недоведення позивачами підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАПна підставі постанови від 09.06.2023 серії БАД №654997, та неможливості відокремити суму штрафу саме за частиною 5 статті 121 КУпАП від суми штрафу за адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 126 КУпАП накладеним згідно статті 36 КУпАП, оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У свою чергу, в силу пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Беручи до уваги вищенаведені норми процесуального права та встановлені судом фактичні обставини, за яких відповідачем правомірність оскаржуваної постанови доведена лише в частині вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною частиною 5 статті 121 КУпАП, закінчення строку накладення адміністративного стягнення, встановленого статтею 38 КУпАП, що унеможливлює направлення справи на новий розгляд відповідачу, керуючись приписами пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, спірна постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Отже, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Стосовно стягнення витрат на професійну допомогу у розмірі 10000 гривень,

Відповідно до ч. 1-2ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

18 травня 2023 року між позивачем та адвокатом Зощенком Валерієм Вікторовичем був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги.

Загальна вартість наданих послуг становить 10000, 00 грн, на підтвердження чого надано також розрахунок судових витрат (а.с.13-14), Акт наданих послуг (а.с.15), квитанція №28 від 18.05.2023 року (а.с.16), копія рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару (а.с.17).

Як вбачається з матеріалів справи, на позивача, згідно оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення накладено штраф у розмірі 510 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, які значно перевищують суму накладеного стягнення, свідчать про неспівмірність вказаних витрат до ціни позову.

У відповідності до ч. 6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Позиція Верховного Суду щодо зменшення заявлених витрат на правничу допомогу викладена у справі № 915/1654/19, а саме: суд може зменшити суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, тільки за клопотанням сторони, шляхом оцінки викладених доводів щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат, які можуть доводитись шляхом аналізу наданих адвокатами звітів (розрахунків) послуг з професійної правничої допомоги та актів виконаних робіт (виконання правничої допомоги) та їх співставлення з обставинами справи, поданими процесуальними документами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, а тому вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення у розмірі 5000 грн.

Крім того, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений судовий збір, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно з вимогами ч.1ст.139 КАС України, відповідно якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова особа чи службова особа.

Керуючись ст.ст.122, 222, 251, 252, 258, 268, 278-280, 283-285, 288 КУпАП України, ст.ст. 2, 13, 72-73, 79, 90, 132, 139, 241-246, 286, 293 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Зощенка Валерія Вікторовича до Головного управління Національної поліції в Сумській області, старшого інспектора СРПП відділення поліції №1 (м.Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області капітана поліції Бондаренка Віталія Вікторовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №654997 від 09 травня 2023 року, та закриття провадження по справі задовольнити частково.

Скасувати постанову серія БАД №654997 від 09 травня 2023, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.126 та ч.5 ст.121 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 510 грн, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом даної справи: судовий збір у сумі 536 грн 80 копійок та витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 5000 грн 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи в порядку письмового провадження - в той же строк з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 31 жовтня 2023 року.

Суддя В. М. Придатко