Справа № 340/1859/23
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 340/1859/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 (суддя 1-ї інстанції Момонт Г.М.) року в адміністративній справі №340/1859/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

11.04.2023р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, із збереженням заробітної плати строком по 14 календарних днів на рік за 2016, 2017, 2018, 2020 роки; зобов`язання Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, із збереженням заробітної плати строком по 14 календарних днів на рік за 2016, 2017, 2018, 2020 роки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходив службу в поліції. Має статус учасника бойових дій. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 04.11.2022 р. №508 о/с був звільнений зі служби в поліції та займаної посади 09.11.2022 р. за п.2 ч.1 ст.77 за станом здоров`я. Разом з тим, додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, як учаснику бойових дій позивачу не була надана у 2016, 2017, 2018, 2020 роках, у день звільнення не була виплачена відповідна компенсація.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року позов задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить скасувати рішення суду, позов залишити без розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано належним чином доводи відповідача про те, що спеціальними нормами, що регулюють дані правовідносини не передбачено грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки за попередні роки. Також вважає, що позивачем не було додержано встановленого нормами КАС України строку звернення до суду. Крім того, просить врахувати правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 31.10.2022р. у справі №241/2229/20.

Позивач не скористався правом подання відзиву.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України. Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 06.05.2016 р. (а.с.11).

Наказом Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 04.11.2022 р. №508 о/с По особовому складу згідно із Законом України Про Національну поліцію України звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 (за станом здоров`я (через хворобу) за рішенням медично комісії про непридатність до служби в поліції) майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, 9 листопада 2022 року, виплативши грошову компенсацію за 38 календарних днів невикористаної чергової оплачуваної відпустки за 2022 рік (а.с.10).

Позивачу надавалася додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати відповідно до ст.162 Закону України Про відпустки за 2019, 2021 та 2022 роки, що підтверджується наказами Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 29.11.2019 р. №453 о/с (а.с.13), від 11.10.2021 р. №441 о/с (а.с.14), від 24.01.2022 р. №30 о/с (а.с.15).

На звернення позивача до відповідача, щодо нездійснення компенсації за невикористану відпустку за 2016-2018року, відповідачем було повідомлено про відсутність правових підстав для її виплати.

Позивачк вважаючи такі дії відповідача протиправними звернувся до суду із зазначеним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку про їх обґрунтованість.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги доходить висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли з приводу реалізації позивачем права на соціальну відпустку, визначеного положеннями Закону України «Про відпустки», Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Положеннями статті 4 Закону України «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років , із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до приписів ст.93 Закону України Про Національну поліцію, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260)

Таким чином, поліцейський не позбавляється права на чергову відпустку, яку він не використав в попередньому календарному році. В даному випадку поліцейський має право використати відпустку за попередній рік, приєднавши її до чергової відпустки наступного року.

Положеннями абзаців сьомого та восьмого пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Враховуючи зазначене, вказані норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Таким чином є вірними висновки суду першої інстанції, що поліцейський не позбавляється права на чергову відпустку, яку він не використав в попередньому календарному році, яку має право використати відпустку за попередній рік, приєднавши її до чергової відпустки наступного року або отримати компенсацію.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі №360/4127/19.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивач не використовував у період 2016, 2017, 2018, 2020 роки дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та ст.162 Закону України Про відпустки, при звільнення грошова компенсація за вказану відпустку не була нарахована та виплачена, а отже є вірними висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 31.10.2022р. у справі №241/2229/20 є помилковим, оскільки спірні правовідносини виникли у відмінних правовідношеннях, що вказано і у постанові касаційного суду, на яку послався скаржник.

Щодо доводів скаржника про пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами ч.3, ч. 5 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, ч. 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, апеляційний суд враховує правову позицію Верховного Суду викладено зокрема у постанові від 03.08.2023р. справа №280/6779/22, а саме, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 та інших справах за подібних правовідносин. Застосування такого підходу судом касаційної інстанції є сталим та послідовним.

Тож приписи пункту першого глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України подовжують строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, на строк дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

За таких обставин, помилковими також є висновки скаржника про те, що при зверненні до суду із позовом позивач пропустив строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду, а тому, враховуючи норми ч. 5 ст. 242 КАС України, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене судове рішення скасуванню.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року в адміністративній справі №340/1859/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак