Справа № 620/6471/21
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6471/21 Суддя (судді) першої інстанції: Ольга ТКАЧЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області щодо обмеження з 01.04.2019 максимального розміру його пенсії десятикратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області щодо недодержання висновків Конституційного Суду України, викладених у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, при перерахунку його пенсії на виконання рішення суду в адміністративній справі № 620/4127/20;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплачувати з 01.04.2019 належну йому пенсію в повному обсязі без її обмеження десятикратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити виплату йому різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії без її обмеження десятикратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, з 01.04.2019.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.10.2021, яке набрало законної сили 24.06.2022 за наслідком апеляційного перегляду, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 після її перерахунку з 01.04.2019 з обмеженням максимального розміру;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 01.04.2019 нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки № 88 від 05.08.2020, виданої Управлінням Служби безпеки України в Чернігівській області без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

В подальшому, позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 620/6471/21.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення. Оскільки, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача про встановлення судового контролю по справі №620/6471/21 фактично спрямовані на зобов`язання відповідача належним чином виконати рішення суду в іншій справі - № 620/6992/21, що виходить за межі предмету позову у справі № 620/6471/21, оскільки при розгляді справи основний розмір пенсії позивача становив 70% грошового забезпечення, а в рішенні № 620/6992/21 судом розглянуто питання щодо основного розміру пенсії позивача у розмірі 90% грошового забезпечення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про встановлення судового контролю.

Позивач наголошує, що підставою для звернення до суду першої інстанції з вказаною заявою став факт невиконання відповідачем протягом розумного строку рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 у справі № 620/6471/21, яким було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 01.04.2019 нарахування та виплату пенсії на підставі довідки про грошове забезпечення № 88 від 05.08.2020, виданої Управлінням Служби безпеки України в Чернігівській області, без обмеження пенсійних виплат максимальним розміром з урахуванням проведених виплат.

Позивач вказує, що відповідач, виконуючи рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 у справі № 620/6471/21, у вересні 2022 року, при проведенні перерахунку пенсії, без будь яких законних підстав та пояснень обмежив її основний розмір сумою у 25 844,2 грн, що складає лише 70% грошового забезпечення, зазначеного в Довідці 88.

В той же час, позивач зауважує, що вже намагався припинити вказані протиправні дії відповідача шляхом встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в загальному порядку в рамках адміністративної справи № 620/6992/21. Але, у вказаному провадженні суд першої інстанції вже дійшов правових висновків , згідно з якими ГУ ПФУ в Чернігівській області має усунути порушення щодо обмеження мені максимального розміру пенсії шляхом виплати лише 70 % грошового забезпечення в ході виконавчого провадження саме в адміністративній справі № 620/6471/21.

Таким чином, правові обґрунтування, надані судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі по справі № 620/6471/21, прямо протирічать і ставлять під сумнів правову позицію та рішення суду, що набрало законної сили в адміністративній справі № 620/6992/21, що являється порушенням принципу правової визначеності, а відмова від її врахування в роботі - є порушенням принципів правової певності та правової визначеності, які є основоположними аспектами верховенства права, задекларованого в ст. 8 Конституції України. Крім того, на думку позивача, відмовляючи у задоволенні вимог вказаної заяви з наведених підстав, суд першої інстанції порушує вимоги ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено пі обставини, якщо інше не встановлено законом.

29.09.2023 ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду на 25.10.2023.

Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

Судове засідання 25.10.2023 відкладено на 30.10.2023 у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

В судове засідання, призначене на 30.10.2023 сторони або їх представники не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

На виконання ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За приписами ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Аналогічні приписи закріплені у п. 5 ч. 3 ст. 2 КАС України.

Керуючись частинами 2 та 3 статті 129 1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Аналогічні положення знайшли своє відображення в частинах 2-4 ст. 14 КАС України, відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Стаття 370 КАС України встановлює судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, Конституційний Суд України неодноразово наголошував, що виконання судового рішення є невід`ємним складовим елементом права кожного на судовий захист; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом; держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абз. 3 п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012, перше речення абз. 2 п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012, перше речення абз. 8 пп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини рішення від 15.05.2019 №2-р(II)/2019, мотивувальна частина рішення №10-р/2020 у справі №1-14/2020(230/20) від 28.08.2020).

На виконання ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (перше речення частини другої); органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть ухвалювати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання (абзац другий частини сьомої).

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Досліджуючи практику Європейського суду з прав людини, Конституційний Суд України у рішенні №10-р/2020 у справі №1-14/2020(230/20) від 28.08.2020 узагальнив, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право на суд було б ілюзорним, якби юридична система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (абз. 11 пп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення КСУ від 15.05.2019 №2-р(II)/2019).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Осовська та інші проти України» від 28.06.2018 зазначив, що юридична визначеність передбачає дотримання принципу остаточності судових рішень (§ 26).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), п. 40, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), п. 67, також рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine), п.71).

Згідно пунктів 63 та 64 Рішення ЄСПЛ по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» стаття 13 Конвенції прямо виражає обов`язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги», та надання відповідного відшкодування (справа «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland).

Зміст зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції залежить від характеру поданої заявником скарги; «ефективність» «засобу юридичного захисту» у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі Кудли, підпункти 157-158; та рішення у справі «Вассерман проти Росії» (Wasserman v. Russia).

За приписами пп. 1 п. 6 ст. 246 КАС України, яка визначає зміст рішення, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Частиною 1 ст. 382 КАС України закріплено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, законодавець передбачив два варіанти встановлення судового контролю:

1) під час ухвалення рішення по суті спору;

2) після винесення рішення в ході його виконання.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2020 (справа №800/320/17) викладено висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.

Так, на час подання відповідної заяви матеріали справи не містять доказів виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.10.2021.

Крім того, як підтверджено матеріалами справи, у виконавчому провадженні 69553301 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції постановою від 24.05.2023 наклав штраф на ГУ ПФУ в Чернігівській області за невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 5 100 грн.

В подальшому, у виконавчому провадженні 69553301 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції постановою від 24.05.2023 наклав штраф на ГУ ПФУ в Чернігівській області за невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 10 200 грн.

ГУ ПФУ в Чернігівській області у справі № 620/8631/23 оскаржив постанову про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн від 07.06.2023 у виконавчому проваджені № 69553301.

Втім, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 відмовлено у задоволенні позову. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 у справі № 620/8631/23 набрало законної сили 20.10.2023.

Під час розгляду справи № 620/8631/23, суд першої інстанції прийшов до наступних висновків: «…Як слідує з копії перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2019 розмір пенсії з надбавками складає 26005,23 грн, а з урахуванням максимального розміру - 25969,72 грн; з 01.12.2019 розмір пенсії з надбавками становить 26044,45 грн, а з урахуванням максимального розміру - 25969,72 грн; з 01.07.2020 розмір пенсії з надбавками складає 26083,67 грн, а з урахуванням максимального розміру - 25969,72 грн; з 01.07.2021 розмір пенсії з надбавками становить 26158,93 грн, а з урахуванням максимального розміру - 25969,72 грн; з 01.12.2020 розмір пенсії з надбавками складає 26113,88 грн, а з урахуванням максимального розміру - 25969,72 грн; з 01.03.2022 розмір пенсії з надбавками становить 29719,02 грн, а з урахуванням максимального розміру - 25969,72 грн; з 01.12.2021 розмір пенсії з надбавками складає 26201,33 грн, а з урахуванням максимального розміру - 25969,72 грн; з 01.07.2022 розмір пенсії з надбавками становить 29768,31 грн, а з урахуванням максимального розміру - 25969,72 грн; з 01.09.2022 розмір пенсії з надбавками складає 29768,31 грн, а з урахуванням максимального розміру - 25969,72 грн.

Отже, пенсія позивачу була нарахована з урахуванням її максимального розміру, що не відповідає резолютивній частині рішення суду та виконавчого листа Чернігівського окружного адміністративного суду № 620/6471/21, виданого 27.07.2022. Таким чином, боржником рішення суду в частині нарахування пенсії не виконано…».

Посилання суду першої інстанції на виконання рішення у справі № 620/6992/21, колегія суддів вважає передчасним, оскільки рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру пенсії з 90% до 70% від відповідних сум грошового забезпечення при проведенні перерахунку пенсії з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки від 05.08.2020 №88 про розмір грошового забезпечення, складеної управлінням Служби безпеки України в Чернігівській області станом на 05.03.2019;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 01.04.2019 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% від відповідних сум грошового забезпечення, зазначених в оновленій довідці від 05.08.2020 №88 про розмір грошового забезпечення, складеної управлінням Служби безпеки України в Чернігівській області станом на 05.03.2019, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, враховуючи уже виплачені суми пенсії;

у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

У даній справі, як встановлено вище, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.10.2021, яке набрало законної сили 24.06.2022 за наслідком апеляційного перегляду, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 після її перерахунку з 01.04.2019 з обмеженням максимального розміру;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 01.04.2019 нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки № 88 від 05.08.2020, виданої Управлінням Служби безпеки України в Чернігівській області без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

До суду апеляційної інстанції доказів виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 у даній справі не надано.

Крім того, як вірно зауважив позивач, суд першої інстанції у справі № 620/6992/21 ухвалою, яка набрала законної сили за наслідком апеляційного перегляду, заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю - залишив без задоволення, з підстав того, що вимоги позивача про встановлення судового контролю по справі № 620/6992/21 фактично спрямовані на зобов`язання пенсійного органу належним чином виконати рішення суду в іншій справі - № 620/6471/21, що виходить за межі предмету позову у справі № 620/6992/21. Отже, колегія суддів погоджується з позивачем, що відмова суду першої інстанції у даній справі у встановленні судового контролю, за наявності правових висновків щодо аналогічного питання у справі № 620/6992/21 позбавляє його права на захист та виконання судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та спростовують висновки суду першої інстанції.

В той же час, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в частині прийняття рішення судом апеляційної інстанції про задоволення заяви про подання звіту про виконання судового рішення, оскільки за приписами ч. 1 ст. 382 КАС України це є право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, у спірному випадку - Чернігівський окружний адміністративний суд.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржуване судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до створення перешкоди у реалізації позивачем права звернення у порядку ст. 382 КАС України, а тому наявні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 283, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року скасувати, а справу № 620/6471/21 направити для продовження розгляду до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 620/6471/21.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 30 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан