Справа № 580/7199/23
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року справа № 580/7199/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Тимошенко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Звенигородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

11 серпня 2023 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Звенигородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просить:

1) визнати протиправними дії Звенигородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яка оголошена 24.02.2022 Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022, у відповідності до абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію;

2) зобов`язати Звенигородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути питання надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яка оголошена 24.02.2022 Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022, у відповідності до абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.07.2023 він звернувся з заявою до Звенигородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та на підставі абзацу 12 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» просив звільнити його від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із тим, що він зайнятий постійним доглядом за особою з інвалідністю другої групи, своїм дідом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який являється інвалідом другої групи загального захворювання безтерміново, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА № 536092, виданою 26.12.2016 року спеціалізованою радіологічною МСЕК м. Черкаси. 08.08.2023 за вих. № 2837 Звенигородським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки надано витяг з протоколу № 26 від 03.08.2023, в якому зазначено «Відмовити в наданні відстрочки від призову по мобілізації, так як існують інші особи, які можуть здійснювати догляд». Позивач не погоджується з такими діями відповідача, а тому звернувся до суду із цією позовною заявою за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову від 10.08.2023.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

28.07.2023 позивач звернувся із заявою до Звенигородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та на підставі абзацу 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в якій просив звільнити його від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із тим, що він зайнятий постійним доглядом за своїм дідом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який являється інвалідом другої групи загального захворювання безтерміново, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА № 536092, виданою 26.12.2016 року спеціалізованою радіологічною МСЕК м. Черкаси.

До заяви додано нотаріально посвідчені копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , паспорта, картки фізичної особи - платника податків, витягу з реєстру територіальної громади, щодо реєстрації його місця проживання, свідоцтва про його народження, паспорта ОСОБА_2 , картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 , витяг з реєстру територіальної громади, щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , довідки МСЕК серії 12 ААА № 536092 від 26.12.2016, виданої на ім`я ОСОБА_2 про встановлення йому другої групи інвалідності безтерміново, свідоцтва про народження ОСОБА_3 , свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , паспорта ОСОБА_6 , картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_6 , витяг з реєстру територіальної громади, щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_6 , свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , свідоцтва про смерть ОСОБА_7 , а також довідку із Рижанівського старостинського округу Звенигородського району від 28.07.2023, вих. № 328 щодо здійснення ним постійного догляду за своїм дідом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який являється інвалідом другої групи.

Звенигородським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки прийнято рішення (витяг з протоколу № 26 від 03.08.2023), в якому зазначено «Відмовити в наданні відстрочки від призову по мобілізації, так як існують інші особи, які можуть здійснювати догляд».

Вважаючи, що відповідачем протиправно не звільнено позивача з військової служби, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Законом, який встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, є Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).

Згідно із Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан, відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 р. в Україні оголошено та проводиться загальна мобілізація.

В силу приписів статті 2 Закону № 3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону № 3543-XII мобілізаційна підготовка та мобілізація здійснюються на основі таких принципів: централізоване керівництво; завчасність; плановість; комплексність і погодженість; персональна відповідальність за виконання заходів щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації; додержання прав підприємств, установ і організацій та громадян; гарантована достатність; наукова обґрунтованість; фінансова забезпеченість.

Згідно із ч.2 ст.4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані:

- з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період;

- надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Підстави відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації визначені ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Так, в силу абз.11 ст.23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Як слідує з матеріалів справи, позивач вважає, що він має право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до абзацу 11 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ як особа, зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Зі змісту абз.11 ч.1 ст.23 Закону № 3543-ХІІ слідує, що особою має бути дотримано дві обставини для відстрочки від призову під час мобілізації за вказаною підставою, а саме: 1) особа, зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду; 2) у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Отже, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, особи, зайняті постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Позивачем в підтвердження обставин, що він має підстави відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації зокрема надано нотаріально посвідчені копії довідки МСЕК серії 12 ААА № 536092 від 26.12.2016, виданої на ім`я ОСОБА_2 про встановлення йому другої групи інвалідності безтерміново та довідки із Рижанівського старостинського округу Звенигородського району від 28.07.2023, вих. № 328 щодо здійснення позивачем постійного догляду за своїм дідом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який являється інвалідом другої групи.

Проте, суд звертає увагу, що вказані документи не є достатніми для підтвердження обставин (в розумінні абзацу 11 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ) того, що позивач є особою, яка зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Так, поняття "сторонній догляд" не є тотожним поняттю "постійний догляд", позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. При цьому, "постійний догляд" - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 р.

Підпунктом 1 п.11 цього Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОУ № 189 від 09.04.2008 р., який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.06.2021 р. за № 731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

З проведеного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд дійшов висновку, що необхідність постійного стороннього догляду осіб, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

Враховуючи викладене, суд зауважує, що надана позивачем довідка МСЕК серії 12 ААА № 536092 від 26.12.2016, виданої на ім`я ОСОБА_2 про встановлення йому другої групи інвалідності безтерміново та довідка із Рижанівського старостинського округу Звенигородського району від 28.07.2023, вих. № 328 щодо здійснення позивачем постійного догляду за своїм дідом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який являється інвалідом другої групи не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.

Крім того, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків. Також відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні діти зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

З огляду на зазначене піклування та догляд за своїм батьком ОСОБА_2 є конституційним обов`язком його доньки ОСОБА_6 (матері Позивача).

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст. 172 Сімейного кодексу України Обов`язок дитини, повнолітніх дочки та сина піклуватися про батьків:

1.Дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

2.Повнолітні дочка, син мають право звернутися за захистом прав та інтересів непрацездатних, немічних батьків як їх законні представники, без спеціальних на те повноважень.

3.Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Суд наголошує, що обов`язок доведення існування обставин для надання військовозобов`язаній особі відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема і з підстав, передбачених абзацом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" - лежить саме на такій особі.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю з викладених вище підстав.

Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО