Справа № 420/9856/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/9856/22

Перша інстанція: суддя Свида Л.І.,

повний текст судового рішення

складено 16.05.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо застосування січня 2016 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 23.03.2016 року по 28.02.2018 року включно, зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 23.03.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 77232,71 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 з урахуванням раніше виплачених сум; визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 21.02.2020 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4463,15 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, стягнення щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення 4463,15 грн. за період з 01.03.2018 року по 21.02.2020 року включно в сумі 105884,39 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого, постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення вимог чинного законодавства, відповідачем за період проходження позивачем військової служби з 23.03.2016р. по 21.02.2020р. не в повному розмірі нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення. На думку позивача, така бездіяльність військової частини є протиправною, а відповідач має бути зобов`язаний здійснити нарахування та виплату позивачу індексації за спірний період. При цьому, в якості базового місяця, за період з 23.03.2016р. по лютий 2018р. має бути застосований січень 2008 року, оскільки саме у цьому місяці відбулось підвищення посадових окладів військовослужбовців. В свою чергу, індексація за період з 01.03.2018 по 21.09.2018 року має бути виплачена у фіксованій сумі 4463,15 грн. щомісячно відповідно до абз. 4, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2003р. №1078. За вказаного, позивач вважав наявними підстави для зобов`язання відповідача здійснити відповідні нарахування та виплату з компенсацією податків.

Відповідач проти позову заперечував мотивуючи відсутністю підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 23.03.2016 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 23.03.2016 року по 28.02.2018 року включно.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, військовою частиною НОМЕР_1 та позивачем на вказане судове рішення подано апеляційні скарги, у яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, кожен з апелянтів просить скасувати рішення суду у відповідних частинах з ухваленням нового рішення.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, позивач вказує, що судове рішення прийнято без урахування висновків Верховного Суду у постановах від 23.03.2023р. у справі №400/3826/21, від 06.04.2023р. у справі №420/11424/21, від 03.05.2023р. у справі №160/10790/22, від 12.04.2023р. у справі №560/13302/21, від 20.04.2023р. у справі №320/8554/21 та інш., згідно яких визначення січня 2008 року в якості базового місяця для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям у період з 01.12.2015 по 28.02.2018р. включно є забезпечення ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача. У даному питанні, відсутні дискреційні повноваження відповідача. До того ж, за висновками Верховного Суду, при розгляді справи необхідно визначати щомісячний розмір індексації різниці грошового забезпечення починаючи з 01.03.2018р. та суму індексації грошового забезпечення, яка належить до виплати, що забезпечить ефективний захист прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача. Також, зазначає, що суми, які підлягають нарахуванню на користь позивача в рахунок індексації за спірні періоди становлять за період з 23.03.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січня 2008р. - 77 232, 00 грн., а за період з 01.03.2018 по 21.02.2020у загальній сумі - 105884,39 грн.

Відповідачем Військовою частиною НОМЕР_2 надано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якій вказуючи на хибність та неґрунтовність доводів скаржника, просить відмовити у її задоволенні, при цьому скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у позові ОСОБА_1 повністю, мотивуючи тим, що обчислення індексу споживчих цін на думку військової частини НОМЕР_2 з огляду на приписи чинного законодавства починається з січня 2016 року, крім того за новими правилами. В свою чергу надані суду розрахунки індексації грошового забезпечення за період з 23.03.2016 по 28.02.2018 не є вірними та не відповідають дійсності, і не можуть братись до уваги судом. Також, у своєму відзиві, військова частина НОМЕР_2 зазначає, що відповідно до телеграми від 04.06.2016 вих.№154/24/2-988 Помічника Командувача ВМС ЗС України з фінансово-економічної роботи - начальника управління, військова частина НОМЕР_2 була зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 де знаходилась на відповідному забезпеченні до 01.05.2020р.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги військова частина НОМЕР_1 зазначила, що висновки суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є необґрунтованими та у цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позові. Скаржник зауважує, що у період з 23.03.2016р. по 06.12.2017 р. позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , отримував грошове забезпечення у військовій частині НОМЕР_2 , отже військова частина НОМЕР_1 у цій частині позовних вимог не є належним відповідачем. З приводу базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення позивача по 28.02.2018р. зазначає, що саме січень 2016 року є базовим, оскільки у січні 2016 року військовослужбовцям ЗС України було підвищено рівень грошового забезпечення за грудень 2015р. Також, апелянт військова частина НОМЕР_1 вказує, що позовні вимоги про застосування фіксованої індексації грунтуються на положеннях Порядку №1078, в редакції, яка не діяла на момент виникнення спірних правовідносин. В матеріалах справи не міститься доказів того, що розмір підвищення грошового доходу є нижчим за суму індексації. Наголошує, що військова частина НОМЕР_1 в правовідносинах позивачем діяла виключно у правовому полі, сумлінно дотримуючись вимог законодавства, протиправних дій відносно нього не вчиняла. У задоволенні позову слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційних скарг сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача у справі - військової частини НОМЕР_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у період з 23.03.2016 року по 05.05.2016 року та з 07.12.2017 року по 21.02.2020 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

У період з 06.05.2016 року по 06.12.2017 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

18.02.2020 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 19.02.2016 року по 28.02.2018 року в сумі 80020,40 грн., проведення перерахунку та доплати індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01.03.2018 року.

Листом від 20.03.2020 року позивачу повідомлено про те, що в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплачувати індексацію грошового забезпечення у січні 2016 року - лютому 2018 року в Міністерстві оборони України не було, а з грудня 2018 року було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення в повному обсязі відповідно до телеграми Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Вважаючи дії відповідач військової частини НОМЕР_1 у спірних правовідносинах протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2022р. до участі у справі в якості другого відповідача залучено Військову частину НОМЕР_2 .

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті індексації грошового забезпечення позивача за період з 23.03.2016р. по 28.02.2018р.

Враховуючи те, що нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 23.03.2016 року по 28.02.2018 року здійснено не було, суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо застосування січня 2016 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з 23.03.2016 року по 28.02.2018 року включно, та в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 23.03.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації - січень 2008 року в сумі 77232,71 грн. з урахуванням раніше виплачених сум, у зв`язку із чим відмовив у задоволенні таких вимог.

Також, суд першої інстанції виснував, що для вирішення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.03.2018 року по 21.02.2020 року включно у фіксованому розмірі 4463,15 гривень відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» №1078 та стягнення з відповідача індексації грошового забезпечення у фіксованому розмірі 4463,15 гривень за період з 01.03.2018 по 21.02.2020 року включно у загальній сумі 105884,39 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум, має значення розмір індексації грошових доходів позивача, який обчислюється з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, та міг би бути виплачений позивачу у березні 2018 року за умови відсутності підвищення посадових окладів військовослужбовців, суд першої інстанції відмовив у задоволенні також і цієї частини позову, вважаючи їх передчасними.

Суд першої інстанції не знайшов також підстав для встановлення судового контролю та зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновку суду першої інстанції з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Водночас, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення".

Приписами ч. 1 ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Як встановлено ст. 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» ( у редакції, чинній до 31.12.2015р.), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року, який набув чинності 01.01.2016 року внесено зміни у частину першу статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно яких цифри « 101» змінені цифрами « 103».

Відтак, згідно ч. 1 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015 року, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

За визначенням частин 3, 4 статті 4 Закону № 1282-XII, обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (надалі Порядок № 1078).

Пунктом 1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок) визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. N 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

В свою чергу, п.4 вказаного Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відтак, колегія суддів акцентує увагу на тому, що індексація грошового забезпечення, є однією з державних гарантій, спрямованою на забезпечення достатнього життєвого рівня населення, яка дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому, обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.

Базовим вважається місяць прийняття на роботу або місяць підвищення заробітної плати. Індекс споживчих цін наростаючим підсумком починає розраховуватися у місяці, наступному за базовим (крім місяця прийняття на роботу).

Відповідно до встановлених обставин справи, під час розгляду справи відповідач (Військова частина НОМЕР_1 ) не надав до суду належних та допустимих доказів, які б доводили нарахування та виплату позивачу у період з 23.03.2016 року по 28.02.2018 року індексації грошового забезпечення у належному розмірі з урахуванням вірно застосованого базового місяця.

При цьому, у вказаний період з 23.03.2016 року по 28.02.2018 року Військова частина НОМЕР_2 , в якій позивач проходив службу з 06.05.2016 року по 06.12.2017 року, перебувала на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 , відтак саме на Військову частину НОМЕР_3 покладався обов`язок за наявності законних підстав здійснити нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення.

Отже, враховуючи те, що Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком № 1078 чітко визначені правила та порядок проведення індексації грошових доходів населення, який поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, у тому числі і на відповідача, колегія суддів вважає, що позивач має право на виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 23.03.2016р. по 28.02.2018р., у зв`язку із чим погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача (ВЧ НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 23.03.2016 року по 28.02.2018 року та зобов`язання відповідача (ВЧ НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 23.03.2016 року по 28.02.2018 року включно.

Надаючи оцінку висновку суду першої інстанції з приводу застосування базового місяця для нарахування та виплати індексації за вказаний вище період, з урахуванням доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає, що згідно наведених вище положень п.п. 2, 5 Порядку № 1078, для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Відтак, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи.

Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу.

З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця.

При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

У відповідності до п.10-2 Порядку №1078 для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.

Наведене свідчить про те, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Колегія суддів зазначає, що у період спірних правовідносин з 23.03.2016 по 28.02.2018р., схеми посадових окладів військовослужбовців встановлювались відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Посадовий оклад позивача, який йому виплачувався за період служби, був встановлений із січня 2008 року та залишався незмінним до березня 2018 року. Іншого відповідачем у справі не доведено.

Лише в березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, посадовий оклад позивача змінився.

Отже, відповідно до положень Порядку № 1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015 по 28.02.2018р., що свідчить на користь обґрунтованості висновку суду першої інстанції про те, що відповідно до Положень Порядку №1078, січень 2008р. є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р.

Проаналізувавши приведені вище законодавчі приписи, апеляційний суд вважає помилковим та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про передчасність такої вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. із врахуванням базового місяця січня 2008р., оскільки виходячи з вимог ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під ефективним засобом (способом) судового захисту слід розуміти такий, що призводить до бажаних наслідків, дає найбільший ефект для відновлення юридичного становища особи, яке існувало до порушення її прав чи законних інтересів. Тому ефективний спосіб захисту має забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) засіб захисту повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9).

Отже, вирішення питання щодо визначення базового місяця, який належить застосувати при обчисленні індексу споживчих цін для розрахунку грошового забезпечення позивача за період з 23.03.2016р. по 28.02.2018, сприятиме досягненню мети правосуддя та цілей ефективного захисту судом порушеного права позивача, що в свою чергу узгоджується з правовою позицією верховного Суду, викладеною у постановах від 12.05.2022 у справі №580/3335/21, від 28.09.2022р. у справі № 400/1119/21, тощо, з подібними правовідносинами, що в свою чергу спростовує висновок суду першої інстанції про передчасність такої вимоги.

При цьому, колегія суддів вважає за доцільне також наголосити, що повноваження державних органів щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки.

Указаний правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного суду у подібних правовідносинах, викладеній зокрема у постановах від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а, від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, від 20.04.2022 у справі № 420/3593/20, від 09.06.2022 у справі № 600/524/21-а, тощо.

З огляду на вказане та з метою ефективного захисту порушеного права позивача на отримання в повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 23.03.2016 по 28.02.2018, колегія суддів дійшла висновку про необхідність визначення січня 2008 року базовим місяцем для обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошового забезпечення позивача за вказаний період, у зв`язку із чим наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції у цій частині із прийняттям нового про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 23.03.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

До того ж, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що для нарахування індексації позивачу за вказаний вище період з 23.03.2016р. по 28.02.2018р. застосовувався в якості базового місяця - січень 2016р., що не узгоджується з викладеними вище правовими приписами, отже у цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 також підлягають задоволенню.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що виходячи з встановлених спірних обставин справи, в частині визначеного базового наявний спір між сторонами, адже відповідач зазначав про необхідність застосування щодо періоду з 23.03.2016р. по 28.02.2018р. в якості базового місяця - січня 2016 р., який згідно наданих відповідачем розрахунків і був застосований для обрахунку індесації грошового забезпечення позивача за указаний вище період, приймаючи до уваги, що повноваження стосовно обрахунку індексації у відповідності до положень Порядку №1078 та Закону №1282-XII покладається на відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату конкретно визначених саме позивачем сум індексації грошового забезпечення позивача за вказаний період.

До того ж, у даному спірному випадку, відсутній наразі спір щодо конкретних сум індексації за період з 23.03.2016 по 28.02.2018р. із застосуванням в якості базового місяця січня 2008р.

Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу у період з 01.03.2018 року по 29.03.2021, суд апеляційної інстанції враховує таке.

З підвищенням у березні 2018 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», посадових окладів військовослужбовців, у тому числі і позивача, правила нарахування індексації не змінилися та березень 2018 року став базовим місяцем для нарахування індексації, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з квітня 2018 року (місяця наступного за місяцем підвищення тарифних ставок).

Як свідчать матеріали справи, в цей період (01.03.2018 по 21.02.2020) Військова частина НОМЕР_4 здійснювала нарахування та виплату так званої поточної індексації грошового забезпечення позивача із застосуванням березня 2018 року місяцем підвищення доходу, проте не проводила нарахування індексації відповідно до вимог абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078.

В свою чергу Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці».

Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01 січня 2016 року встановлений у розмірі 103% (абз. 2 п. 1-1, абз. 6 п. 5 Порядку №1078).

Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100% (абз. абз. 2, 5 п. 4 Порядку № 1078).

Визначення березня 2018 року як базового місяця та виплата поточної індексації з 01.03.2018р. у межах цієї справи не є спірним.

Щодо «фіксованої» суми індексації, то слід зазначити, що Закон № 1282 і Порядок № 1078 такого поняття не містять.

З 01 грудня 2015 року в абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078 по суті йдеться про поняття «індексації-різниці», право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.

У разі, якщо у місяці підвищення посадового окладу розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення, індексація не нараховується. Якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, індексація у цьому місяці розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Зростання заробітної плати за рахунок інших її складових (без підвищення тарифних ставок (окладів)) не зменшує суму індексації на розмір підвищення заробітної плати. Проте у разі, коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу необхідно враховувати розмір підвищення грошового доходу, що відбувся у зв`язку зі зміною посадових окладів, а також суму індексації у місяці підвищення грошового доходу (у березні 2018 року) з метою порівняння цих величин. Сума індексації у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу з урахуванням положень абзацу четвертого пункту 5 Порядку №1078.

Системний аналіз п. 1, абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку №1078, повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Судом враховано висновки Верховного суду в п. п. 97, 98 постанови від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21.

Колегія суддів зауважує, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації - різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Так, для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 колегія суддів звертає увагу відповідача на висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 14.09.2023 у справі №560/3097/22.

Буквальний спосіб тлумачення вказаних норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:

розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А);

суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);

чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

При цьому, розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року.

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації - різниці до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів) або до дати звільнення зі служби.

Як уже зазначалося, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації - різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Згідно наданих позивачем під час розгляду справи пояснень, одночасно із збільшенням посадових окладів військовослужбовців з 01.03.2018р. відповідачем було зменшено розмір «щомісячної премії» та скасовано виплату «щомісячної додаткової винагороди» внаслідок чого збільшення грошового доходу позивача у березні 2018 року порівняно з лютим 2018р. не відбулось та становить 0,00 грн.

Таким чином, розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року становить -0,00 грн.(А).

Суму можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року суд визначає як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100%.

В свою черг, величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації у березні 2018 року (у разі підвищення посадового окладу у січні 2008 року) становить 253,3%, що підтверджується доданою до позову інформацією Мінсоцполітики від 28.09.2021 №5211/0/290-21/51.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у березні 2018 р. складав - 1762,00 грн.

Отже, відповідно до абз.5 п.4 Постанови №1078, сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року становила 4463,15 грн.

Колегія суддів також приймаючи до уваги доводи сторони позивача враховує, що такий розмір можливої індексації грошового забезпечення - 4463,15 грн., який припадав на місяць підвищення посадових окладів військовослужбовцям (березень 2018) неодноразово досліджувався та встановлювався судами та підтверджується зокрема, постановою Верховного Суду від 14.09.2022р. у справі №420/3121/22, від 07.11.2022 у справі №420/19954/21 та інш.

При вирішенні питання чи перевищує розмір підвищення доходу суму можливої індексації, суд виходить того, що сума підвищення доходу позивача в березні 2018 року становить 0,00 грн (адже як було зазначено вже вище, грошове забезпечення позивача у місяці підвищення зменшилось), а сума можливої індексації в березні 2018 року 4463,15 грн, тобто розмір підвищення доходу є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, що є підставою для нарахування і виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Таким чином, в період з 1 березня 2018 року по 10 грудня 2021 року включно позивач мав право на нарахування і виплату індексації-різниці.

За абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4 463,15 грн - 0,00 грн = 4463,15 грн.

Як видно з установлених обставин справи відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю за період з 01.03.2018 до 21.02.2020р. та не вирішував питання щодо наявності у позивача права не цей вид індексації за спірний період.

Вказаним обставинам, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки та залишив доводи позивача у відповідній частині та наведені вище норми права поза увагою, що призвело до неправильного вирішення справи.

А тому, доводи позивача в цій частині є цілком обґрунтованими та вірними.

З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд робить висновок про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині бездіяльності відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 21.02.2020 включно у фіксованій величині 4463,15 гривень в місяць відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Отже, належним способом захисту прав позивача у вказаній частині є зобов`язання військову частину НОМЕР_4 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4463,15 гривень в місяць за період з 01.03.2018 по 21.02.2020 включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 з відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стосовно компенсанції громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення, суд зауважує наступне.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-III (далі - Закон №2050) сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону №2050 визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 (далі - Порядок №159) компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.

З аналізу норм Закону №2050 та Порядку №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; 2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата); 3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2021 у справі №240/6583/20 зазначив, що системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону №2050 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17 та від 13.01.2020 у справі №803/203/17.

За наведених обставин, наведена вище вимога позивача теж підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції зазначає, що виходячи з приписів ст.382 КАС України, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є засобом судового контролю за виконанням судового рішення, який застосовується судом за власною ініціативою та розсудом і не може бути предметом позовних вимог. В даному випадку, як було вірно встановлено судом першої інстанції, відсутні пісдатви для встановлення судового контролю.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень та враховує, що у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційних скарг є несуттєвими, встановлених обставин справи не спростовують, не мають принципового значення правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, так такими, що свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у відповідній частині позовних вимог, що призвело до неправильного вирішення справи у відповідній частині.

У зв`язку з цим апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні вимог позивача про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2016 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 23.03.2016 року по 28.02.2018 року включно; про застосування в якості базового місяця січня 2008р. для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 23.03.2016 по 28.02.2018р. включно; про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 21.02.2020 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4463,15 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 із зобов`язанням відповідача здійснити нарахування та виплату такої індексації із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалити у скасованій частині нове рішення про задоволення зазначених вище позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у справі №420/9856/22 - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про: визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2016 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 23.03.2016 року по 28.02.2018 року включно; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивача за період з 23.03.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) - січня 2008р. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 з урахуванням раніше виплачених сум; визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 21.02.2020 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4463,15 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 із зобов`язанням відповідача здійснити нарахування та виплату такої індексації із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалити у скасованій частині нове рішення, яким:

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2016 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 23.03.2016 року по 28.02.2018 року включно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 23.03.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 21.02.2020 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4463,15 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині 4463,15 гривень в місяць за період з 01.03.2018 по 21.02.2020 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого, постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.

У іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у справі №420/9856/22 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді А.В. Крусян Ю.М. Градовський