Справа № 480/1153/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 р.Справа № 480/1153/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2023, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, повний текст складено 08.08.23 по справі № 480/1153/23

за позовом ОСОБА_1

до Управління "Центр надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області третя особа ОСОБА_2

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління "Центр надання адміністративних послуг" Виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області про зобов`язання Управління "Центр надання адміністративних послуг" Виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області скасувати рішення про зняття з реєстрації місця проживання відносно ОСОБА_1 від 11.01.2023. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після отримання витягу з реєстру територіальних громад 12.01.2023 їй стало відомо про те, що її знято з реєстрації 11.01.2023. На звернення до відповідача з метою отримання роз`яснень щодо підстав зняття її реєстрації місця проживання отримала відповідь, що її було знято з реєстрації за заявою власника житла відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" та відповідно до підпункту 5 пункту 50 постанови Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад". Вважає таке рішення відповідача протиправним та зазначає, що вона як член родини власника житла має право користуватися житлом. За адресою: АДРЕСА_1 , вона зареєстрована з 04.07.2001, зареєструвалася за згодою власника, іншого житла не має, а тому продовжує проживати в цьому будинку. Крім того, разом з нею за вказаною адресою проживають та зареєстровані її неповнолітні діти. Отже, підстави для зняття її з реєстрації відсутні.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління "Центр надання адміністративних послуг" Виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області, третя особа - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії. Роз`яснено позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до суду цивільної юрисдикції.

ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу , вважає що суд при постановленій ухвали не повно з`ясував обставини справи, а відтак ухвала суду першої інстанції, якою закінчено розгляд справи та закрито провадження є необґрунтованим. Вказує , що вона незгодна саме з рішенням Управління «ЦНАП» виконавчого комітету Виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області про зняття її з місця реєстрації, що за своєю суттю і змістом відноситься до категорії публічно-правового спору, відповідає всім ознакам індивідуального акту, а отже і є ним. Відповідачем є Управління «ЦНАП» Путивльської міської ради Сумської області, що є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України. Окрім того, вказує , що Управління «ЦНАП» прийняло оскаржуване рішення під

час виконання своїх службових обов`язків, оскільки надавало адміністративну послугу ОСОБА_2 за кодом 00037 «зняття з реєстрації місця проживання особи», передбачену переліком адміністративних послуг, що надаються через управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Путивльської міської ради (№ послуги у переліку 177). З урахуванням наведеного, вважає, що спір, який виник між сторонами у даній справі, є публічно-правовим, а отже і відноситься до адміністративної юрисдикції. Звертає увагу на те , що позивачка не оскаржує питання про її виселення або заяву власника житла про зняття її з реєстрації. Вважає , що висновок Сумського окружного адміністративного суду, висловлений в ухвалі від 08.08.2023 про приватно-правовий характер спору у даній справі є передчасним та таким, що ухвалений внаслідок неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи. Просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до Сумського окружного адміністративного суду .

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір про скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання позивача може впливати на майнові права та інтереси як позивача, так і третьої особи, реалізацію її права на користування спірним будинком, цей спір стосується приватноправових відносин та, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їхнього виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їхніх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Отже під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує на те, що спір стосується оскарження рішення суб`єкта владних повноважень з процедурних питань та не пов`язаний із спором про позбавлення права користуватися житловим приміщенням.

З позовної заяви вбачається , що спір між сторонами виник у зв`язку з прийняттям відповідачем рішення про зняття позивача - ОСОБА_1 - з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і норми Конституції України , вказує , що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду , виселення особи з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням права на повагу до житла, тому вважає , що оскаржуване рішення перешкоджає їй у реалізації права користування житлом як члену сім`ї власника житла. Зазначає, що зареєструвалась за вказаною адресою за згодою власника, іншого житла не має, її діти зареєстровані та проживають за вказаною адресою, підстави для зняття її з реєстрації відсутні.

Управління "Центр надання адміністративних послуг" Виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області у відзиві на позовну заяву зазначило, що відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них. Так, 11.01.2023 власник житла ОСОБА_2 подав заяву про зняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із задекларованого/зареєстрованого місця проживання на підставі дублікату договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві власності та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. На підставі цієї заяви сектор з реєстрації місця проживання управління "ЦНАП" Виконавчого комітету Путивльської міської ради прийняв рішення про зняття із задекларованого місця проживання ОСОБА_1 . У свою чергу, сектор з реєстрації місця проживання управління "ЦНАП" Виконавчого комітету Путивльської міської ради як суб`єкт владних повноважень вправі прийняти рішення про відмову у знятті із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи виключно з підстав, передбачених законом. У спірних правовідносинах таких підстав відповідачем не встановлено.

ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву вказує, що рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 17.01.2022 розірвано шлюб між ОСОБА_3 (його сином) та ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу до 11.01.2023 ОСОБА_1 проживала разом з ними у його будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На прохання знятися з реєстрації за вказаною адресою позивач не реагувала. За час спільного проживання з позивачкою в сім`ї постійно виникали сварки, вона псувала жиле приміщення та порушувала правила співжиття, не здійснювала оплату комунальних послуг, які на неї нараховувалися, не брала участі в інших витратах на утримання житла та у веденні спільного побуту. У зв`язку з цим він як одноособовий власник житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , та маючи всі передбачені законом права вимагати усунення будь-яких порушень права власності, на підставі ст. 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" подав до органу реєстрації за місцем зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 відповідну заяву про отримання адміністративної послуги зі зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, на підставі якої ОСОБА_1 знято з реєстрації. Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 подала до Путивльського районного суду Сумської області позовну заяву до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Путивльської міської ради Сумської області, про визначення місця проживання дитини, в якій зазначила інше місце її проживання, а саме: АДРЕСА_2 , ніж вона зазначила в цій позовній заяві. Також, до Путивльського районного суду Сумської області позивач подала позовну заяву до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, підготовче засідання у справі призначене на 14.08.2023 о 14:00. Вважає необґрунтованими доводи позивачки щодо того, що вона є членом його сім`ї, бо з 04.07.2001 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вона не надала доказів того, що з ним або з членами його родини пов`язана спільним побутом та має взаємні права та обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Звертає увагу, що позивач має інше житло для власного проживання, а саме: АДРЕСА_2 , де і зареєстрована. У свою чергу, доводи протиправності оскаржуваного рішення Управління "Центр надання адміністративних послуг" Виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області в аспекті порушення саме житлових прав позивача у зв`язку зі зняттям її з реєстрації у позовній заяві відсутні.

Таким чином, можна зробити висновок про незгоду позивача з позбавленням її права користування житловим будинком та зняттям її з реєстраційного обліку, проведеним на підставі заяви власника житла, тобто спір стосується права користування житловим будинком, відповідно має приватноправовий характер.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій про те, що предметом спору в цій справі є питання про захист цивільного права у спорі щодо користування житлом.

Відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій не здійснює, а є органом, якій виконує свої обов`язки щодо реєстрації місця проживання у відношеннях з власником майна.

У частині першій статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Така правова позиція була неодноразово висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 16 травня 2018 року (справа № 337/2535/2017), від 10 квітня 2019 року (справа № 826/3620/17), від 04 грудня 2019 року (справа №820/212/18), від 19 лютого 2020 року (справа №161/20662/18), у яких дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання незаконною та скасування (зняття) з реєстрації місця проживання не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Також колегія суддів звертає увагу на постанову Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 522/20762/19, позовні вимоги у якій стосувалися визнання протиправними дій Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання та були розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд також дотримується зазначеної правової позиції, що відображено в його постановах від 27 червня 2019 року у справі № 638/13249/16-а, від 22 листопада 2019 року у справі №826/852/16, від 21 лютого 2020 року у справі №1640/2294/18 та від 01 квітня 2020 року у справі №447/302/17.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що спір про поновлення реєстрації місця проживання позивача, незважаючи на участь у ньому суб`єкта владних повноважень, не є публічно-правовим, а має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 27 липня 2023 року у справі № 420/13945/22.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах зазначених вище в даній постанові.

Зважаючи на вказані судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що "фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)".

Враховуючи тлумачення ЄСПЛ поняття "судом, встановленим законом", суд апеляційної інстанції з метою дотримання юрисдикції, визначеної чинним законодавством України, виходячи з характеру спірних правовідносин, які підлягають врегулюванню в рамках іншого судочинства, дійшов висновку, що адміністративний суд не може вважатися "судом, встановленим законом" у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції відносно цих спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин та їх суб`єктний склад, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися в порядку, визначеному ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, а доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують з наведених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2023 по справі № 480/1153/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 31.10.2023 року