Справа № 400/9052/23
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 р. № 400/9052/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мельника О.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м.Миколаїв,54001,

про:скасування податкового повідомлення-рішення від 13.04.2023 року № 0-1427; визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.04.2023 р. № 0-1427 про сплату за податковий період 2021 року 82413,75 грн податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що був власником нежитлової будівлі загальною площею 6593,1 кв.м, а саме: склад,А, вагова Б, сторожка В, склад Г, зерносховище Е, зерноочисний комплекс,КЗ-50,Ж, зерноочисний комплекс КЗ-50,З,вбиральня, які знаходяться за адресою, АДРЕСА_2 .

Наразі вказані об`єкти нерухомого майна є власністю ПСП «Кумари», позивач був власником вищезазначеного нерухомого майна від 08.02.2016 по 30.06.2021 року.

Вказані будівлі не об`єктом оподаткування згідно з п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі ПК України), оскільки використовувалися позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником.

Ухвалою суду від 31.07.2023 відкрито провадження у справі. Суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін у судове засідання Від сторін на адресу суду надійшли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

21.08.2023 р. відповідач подав відзив на позов, в якому підтвердив, що об`єкт нерухомості позивача дійсно призначений для використання в сільськогосподарській діяльності, але позивач не є сільськогосподарським товаровиробником. Оскаржуваним рішенням позивачу нараховано податок на нерухоме майно за 2021 рік (з січня по травень 2021 року). Позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, тому податковий орган правомірно прийняв податкове повідомлення рішення від 13.04.23 року.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд, встановив таке.

На підставі даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.02.2016 року №52832605 позивач був власником нежитлових будівель загальною площею 6593,1 кв.м, а саме: склад,А, вагова Б, сторожка В, склад Г, зерносховище Е, зерноочисний комплекс, КЗ-50,Ж, зерноочисний комплекс КЗ-50,З, вбиральня, які знаходяться за адресою, АДРЕСА_2 .

27.07.2021 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на зазначені нежитлові будівлі зареєстровано за ПСП "Кумари".

13.04.2023 р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-1427, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік у розмірі 82413,75 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст. 266 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

У разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності (підпункт 266.8.1 пункту 266.8 статті 266 ПК України).

Системний аналіз вищенаведеної норми, надає суду підстави для висновку, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати, відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником і така будівля не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 р. у справі № 380/18104/21.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.

Визначення «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 24.04.2020 р. у справі № 500/2407/18.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності в лютому 2016 по липень 21 року належав об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлові будівлі загальною площею 6593,1 кв.м., а саме: склад,А, вагова Б, сторожка В, склад Г, зерносховище Е, зерноочисний комплекс, КЗ-50,Ж, зерноочисний комплекс КЗ-50,З, вбиральня, які знаходяться за адресою, АДРЕСА_2 .

Вказані будівлі за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства».

Також суд враховує наявність в матеріалах справи довідки Кам`яномостівської селищної ради від 25.05.2023 р. № 233, в якій зазначено, що сільськогосподарські нежитлові будівлі використовувались позивачем за призначенням.

З урахування встановленого, суд розцінює наведені докази, такі, що підтверджують наявність у позивача статусу сільськогосподарського товаровиробника у 2021 році, який мав у власності об`єкти нерухомого майна, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарської діяльності та використання їх за належністю.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що контролюючим органом не надано до суду жодних належних та достатніх доказів, які б спростовували наведене, у тому числі документів, які б підтверджували факт передачі відповідного об`єкту нежитлової нерухомості в оренду, лізинг, позичку.

З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 13.04.2023 р. №0-1427.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1073,60 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв,54001, ідентифікаційний код 44104027).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник