Справа № 380/6005/23
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2023 рокусправа №380/6005/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на сторонні відповідача, Офіс Генерального прокурора про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 10.01.2020 на суми 1 199 597 грн 57 к., за весь час затримки такої виплати з 24.10.2014 по день її фактичної виплати 28.02.2023;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 10.01.2020 на суму 1 199 597 грн 57 к., за весь час затримки такої виплати з 24.10.2014 по день її фактичної виплати 28.02.2023 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.200 №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасну виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 10.01.2020 на суму 1 199 597 грн 57 к за весь час затримки з 09.10.2020 по день фактичного розрахунку 28.02.2023 із розрахунку 4 409 грн 20 к. за один день.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.10.2020 наказом Генерального прокурора №401-к його поновлено на посаді заступника військового прокурора Західного регіону України начальника слідчого управління. Того ж дня наказом Генерального прокурора №402 його звільнено із зазначеної посади. При цьому, всупереч вимог статті 116 КЗпП України, перед звільненням з посади відповідач не повідомив ОСОБА_1 про належні йому до виплати при звільненні суми грошового забезпечення, що стало підставою звернення позивача до суду. На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі №813/7713/14 з рахунків Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на користь позивача здійснено списання коштів за час вимушеного прогулу з проведенням необхідних відрахувань лише 28.02.2023. Позивач 02.03.2023 звернувся до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону із заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 10.01.2020 у розмірі 1 199 597 грн 57 к. Однак відповідач листом від 14.03.2023 відмовив позивачу у задоволенні заяви з підстав відсутності у бюджеті коштів для вказаних виплат. Вважаючи протиправною відмову у нарахуванні вказаної виплати, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідачем позову не визнано з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає є у тому, що при обчисленні середнього заробітку виплати, пов`язані із наданням додаткової чи основної відпустки не враховуються, таким чином середньоденний заробіток, з якого слід нараховувати виплату, не повинен становити 4 409 грн 50 к. Звертає увагу, що при звільненні позивачу виплачено компенсацію за невикористанні дні відпустки.

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 27.04.2016 у справі №6-113цс16, яка стосується аналогічних правовідносин, зазначає, що прокуратура регіону діяла у межах та на підставі чинного законодавства. Вказує, що статтями 89 та 90 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до листа від 06.11.2020 відділу фінансування та бухгалтерського обліку Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону Матяшуку В. К. проведено безспірне списання з рахунку прокуратури регіону коштів в частині сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 10.01.2020 в сумі 994 045 грн 67 к. Поряд з цим, листом Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області від 03.03.2023 позивача повідомлено про виконання 28.02.2023 виконавчого листа по справі №813/7713/14 про стягнення з Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 31.03.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

Відповідачем 17.04.2023 (вх. №78352) подано відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 19.04.2023 розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, а засідання для розгляду справи по суті замінено підготовчим засіданням. Підготовче засідання призначено на 09.05.2023.

Відповідачем 20.04.2023 (вх.№8078ел) подано додаткові пояснення по справі.

Позивачем 25.04.2023 (вх.№28834) подано відповідь на відзив.

Відповідачем 25.04.2023 (вх.№29075) подано додаткові пояснення у справі.

Відповідачем 01.05.2023 (вх.№9101ел) подано заперечення на відповідь на відзив.

Офісом Генерального прокурора 08.05.2023 (вх.№32975) подано клопотання про залучення їх до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Підготовче засідання, що призначене на 09.05.2023, відкладено до 30.05.2023 у зв`язку із залученням до справи третьої особи.

Підготовче засідання, що призначене на 30.05.2023, відкладено до 18.07.2023 у зв`язку із відсутністю пояснень по суті справи від третьої особи.

Представником третьої особи 30.05.2023 (вх.№39774) подано пояснення по суті справи.

Позивачем 13.07.2023 подано клопотання про уточнення позовних вимог (вх. №52780) та додаткові пояснення по справі (вх.53210).

Підготовче засідання, що призначене на 18.07.2023, відкладено до 01.08.2023.

Позивачем 31.07.2023 (вх. №58235) подано додаткові пояснення по суті справи.

У судовому засіданні від 01.08.2023 суд перейшов до розгляду справи по суті, заслухав вступні промови сторін, дослідив докази та перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури.

На підставі наказу № 1502к від 23.10.2014 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника військового прокурора Західного регіону України начальника слідчого управління у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 72 статті 36 КЗпП України. Підставою для звільнення слугувала довідка про результати вивчення особової справи.

Позивач, вважаючи своє звільнення із займаної посади протиправним, оскаржив його до суду.

Постановою Верховного Суду від 02.11.2021 змінено рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.01.2020 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2020 у справі № 813/7713/14 та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 №1502к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника військового прокурора Західного регіону України - начальника слідчого управління у зв`язку з припиненням трудового договору за пунктом 72 статті 36 КЗпП; поновлено на посаді заступника військового прокурора Західного регіону України - начальника слідчого управління з 24.10.2014. Справу в частині позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 10.01.2020 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

На виконання судового рішення у справі № 813/7713/14 відповідачем виплачено позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 10.01.2020 у розмірі 994045,67 грн, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Не погоджуючись з розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу, нарахованого та виплаченого відповідачем, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2022 у справі № 813/7713/14 змінено шляхом викладення абзацу 2 резолютивної частини такого змісту.

«Стягнути зі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 - 10.01.2020 у розмірі - 1 199 597,57 грн (один мільйон сто дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто сім гривень п`ятдесят сім копійок), з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства».

Листом від 01.03.2023 №15-106ВИХ-23 Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону повідомила ОСОБА_1 , що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі №813/7713/14 з рахунків Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на користь позивача здійснено безспірне списання коштів у сумі 448 грн 74 к., та 965 227 грн 30 к.

Позивач 02.03.2023 звернувся до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати компенсації втрат частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 08.10.2020 по 28.02.2023.

Відповідач листом від 14.03.2023 №21-72ВИХ-23 відмовив у нарахуванні вказаних виплат, оскільки на 2023 рік не передбачено коштів для вказаних виплат.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-III (далі - Закон №2050-III) установлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, до яких входить і сума індексації грошових доходів громадян.

Згідно зі статтею 3 Закону №2050-IIІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктами 1-3 Порядку №159 визначено, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Із наведеного слідує, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.04.2021 у справі № 465/322/17.

Крім того, у постанові від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19 Верховний Суд зазначив: «[… ] Згідно з положеннями статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу».

Судом встановлено, що 28.02.2023 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі №813/7713/14 позивачу виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 10.01.2020 у розмірі 1 199 597 грн 57 к., з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства отримано на картковий рахунок 965 227 грн 30 к., що відповідачем визнається.

Вказане свідчить про несвоєчасність проведеного відповідачем повного розрахунку при звільненні позивача з військової служби.

Порушення відповідачем строків повного розрахунку у вигляді несвоєчасної виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу зумовлює наявність у позивача права на компенсацію втрати частини доходів.

Суд зауважує, що компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (середнього заробітку за час вимушеного прогулу), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти виплачені на виконання судового рішення як середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 10.01.2020, вони є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ.

Саме такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №159/1615/17, від 29.04.2020 у справі №420/2093/16-а, від 16.12.2020 у справі №521/21718/16-а, від 23.12.2020 у справі №640/7975/15-а, від 21.09.2022 у справі №816/1627/18.

Суд звертає увагу, що на момент розгляду справи стаття 117 КЗпП України зазнала змін.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Суд зазначає, що остаточний розрахунок з позивачем відповідач провів 28.02.2023, отже після внесених змін 19.07.2022 у частину 1 статті 117 КЗпП України.

Водночас, визначаючи період, за який позивачу підлягає виплата компенсації втрат частини доходу у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, суд звертає увагу, що відповідно до чинної з 19.07.2022 редакції частини 1 статті 117 КЗпП України, на користь позивача підлягає стягненню середнє грошове забезпечення за шість місяців.

Оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 10.01.2020 у сумі 1 199 597 грн 57 к. позивачу остаточно був виплачений 28.02.2023, то задоволенню підлягають позовні вимоги за період з 28.08.2022 по день фактичної виплати 28.02.2023, тобто за шість попередніх місяців з моменту виплати належного позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 2340/3023/18, згідно з якою суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні зменшується на суму податків і зборів.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату заробітної плати за весь час затримки з 09.10.2020 по день фактичного розрахунку 28.02.2023 із розрахунку 4 409 грн 20 к. за один день.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Верховний Суд зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат у день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі №813/7713/14 встановлено право позивача на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу у належному розмірі.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 у справі № 813/7713/14, 28.02.2023 з рахунків Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на користь позивача здійснено безспірне списання коштів у сумі 448 грн 74 к. та 965 227 грн 30 к., що підтверджується листом Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері західного регіону від 01.03.2023 №15-106ВИХ-23.

Отже, відповідач здійснив остаточний розрахунок з позивачем не в день звільнення позивача із займаної посади 08.10.2020, а лише 28.02.2023, тобто несвоєчасно.

Не виконання відповідачем обов`язку повного розрахунку з ОСОБА_1 у день звільнення позивача із займаної посади - 08.10.2020 і здійснення такого 28.02.2023 свідчить про затримку відповідачем повного розрахунку.

Таким чином, час затримки становить з 09.10.2020 по 28.02.2023 872 календарних дні, за які відповідач повинен виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При визначенні середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, такий розраховується шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, виходячи з такого.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком №100.

Абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з пунктом 5 розділу ІV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства (абзац 3 пункт 8 Порядку № 100).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21.01.2015 (справа № 6-195цс14) та від 23.01.2015 (№ 6-1093цс15), а також Верховним Судом у постановах від 16.04.2020 (справа № 316/2896/14-а) та від 28.01.2021 (справа № 580/2427/19).

Суд зазначає, що остаточний розрахунок з позивачем відповідач провів 28.02.2023, тобто після внесених 19.07.2022 змін у частину 1 статті 117 КЗпП України, у відповідності до якої стягненню на користь позивача підлягає середнє грошове забезпечення за шість місяців або за 184 дні.

Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Отже, оскільки позивач не отримав у день його звільнення всі належні виплати, а кошти йому було перераховано за наслідками судового вирішення спору із значною затримкою, суд дійшов висновку, що позивач має право на присудження йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не більш як за шість місяців.

Суд звертає увагу, що такий висновок суду відповідає правовій позиції щодо обрахунку середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, викладеній Верховним Судом у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19.

Оскільки остаточний розрахунок із позивачем у зв`язку із звільненням проведено виплатою відповідачем 28.02.2023 грошової компенсації на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023, то з відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців за затримку терміном 184 календарних дні (з 28.08.2022 по 28.02.2023 остаточний день розрахунку).

Щодо середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , то суд виходить із розміру 4 409 грн 50 к., який підтверджено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №380/477/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2021.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вказану норму, встановлена судовим рішенням у справі №380/477/21 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 не є предметом доказування у даній справі та спростовує доводи відповідача про неможливість визначеного позивачем у позовній заяві розміру 4 409 грн 50 к.

Крім цього, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 2340/3023/18, згідно з якою суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні зменшується на суму податків і зборів.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не подано належних доказів на підтвердження правомірності своєї поведінки.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що порушення відповідачем строків нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу призвело до втрати позивачем частини доходу та свідчить про бездіяльність, яка не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах та порушує майнові права позивача, тому першу позовну вимогу слід задовольнити шляхом визнання такої бездіяльність протиправною.

Друга позовна вимога є похідною від першої, тому також підлягає до частковго задоволення шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28.08.2022 по 28.02.2023, з урахуванням податків, зборів та інших платежів відповідно до вимог чинного законодавства.

Третя позовна вимога також підлягає до часткового задоволення шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за шість місяців затримки розрахунку при звільненні, за період з 28.08.2022 по 28.02.2023, виходячи з середньоденного грошового забезпечення позивача в сумі 4 409 грн 20 к., з урахуванням податків, зборів та інших платежів відповідно до вимог чинного законодавства.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській та ДПС України порівну понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 190 грн 96 к., сплаченого за квитанцією № від 23.03.2023.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (вул. Клепарівська, буд. 20, м. Львів, 79007, ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13, кв. 15, м. Київ, 01011, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії., - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (вул. Клепарівська, буд. 20, м. Львів, 79007, ) щодо порушення строків нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 10.01.2020.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону (вул. Клепарівська, буд. 20, м. Львів, 79007, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28.08.2022 по день фактичної виплати 28.02.2023, з урахуванням податків, зборів та інших платежів відповідно до вимог чинного законодавства.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону (вул. Клепарівська, буд. 20, м. Львів, 79007, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за шість місяців затримки розрахунку при звільненні, за період з 28.08.2022 по день фактичної виплати 28.02.2023 виходячи із середньоденного грошового забезпечення в сумі 4 409 грн 20 к., з урахуванням податків, зборів та інших платежів відповідно до вимог чинного законодавства.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (вул. Клепарівська, буд. 20, м. Львів, 79007, ) за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 190 (дві тисячі сто дев`яносто) грн 96 к. судових витрат у вигляді судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома