Справа № 520/14104/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Єгупенко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 р. Справа № 520/14104/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2023, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/14104/23

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області , Первомайського міськрайонного суду Харківської області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління державної судової адміністрації у Харківській області, Первомайського міськрайонного суду Харківської області, в якому просив суд:

-визнати неправомірними дії територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо надання Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - Додаток 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати довічного грошового утримання суддями у відставці органами Пенсійного фонду України (пункт 1 розділу II) ОСОБА_1 без урахування положень частини другою статті 137 Закону № 1402-VIII положення щодо зарахування (перерахунок) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді який здійснюється з дати набрання чинності Законом № 2509-VIII, тобто з 05.08.2018.

-зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області видати ОСОБА_1 Довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - Додаток 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати довічного грошового утримання суддями у відставці органами Пенсійного фонду України (пункт 1 розділу II) виходячи із стажу роботи на посаді судді 24 роки 6 місяців 15 днів з встановленням надбавки за вислугу років на посаді судді в розмірі 50 відсотків.

-зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплатити щомісячну суддівську винагороду з надбавкою за вислугу років у розмірі 50 відсотків з урахуванням положень частини другою статті 137 Закону № 1402-VIII за період з 20.08.2020 року по 05 травня 2023 року з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області у порушення вимог ч. 2 ст. 137 Закону № 1402-VIII після звільнення його у відставку видало довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без урахування трирічного стажу роботи на посаді судді, а на звернення позивача із заявою, відмовив у видачі довідки про суддівську винагороду з урахуванням трирічного стажу роботи на посаді судді.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року відмовлено в задоволенні адміністративний позову ОСОБА_1 до Територіального управління державної судової адміністрації у Харківській області, Первомайського міськрайонного суду Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року по справі № 520/14104/23 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що позовні вимоги зводились до того, що відповідачем було видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без урахування трирічного стажу роботи на посаді судді, перерахунку та виплати недоотриманої щомісячної суддівської винагороди, а не в перерахунку довічного грошового утримання та виплати щомісячної суддівської винагороди з надбавкою за вислугу років, як зазначено в оскаржуваному рішенні.

Відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації у Харківській област надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідач - Первомайський міськрайонний суд Харківської області надав відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким позовні вимоги не визнає, оскільки наказом від 28 квітня 2023 року за № 02-03/74 позивача відраховано зі штату суду у зв`язку із звільненням у відставку з 05 травня 2023 року.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Учасниками по даній справі було отримано копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2023 про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. відповідачем отримано копію апеляційної скарги позивача, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних документів через підсистему "Електронного суду".

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач указом Президента України від 17 червня 2008 року № 553/2008 призначений на посаду судді Мінського районного суду Чернігівської області строком на п`ять років.

Указом Президента України від 20 жовтня 2009 року № 841/2009 позивач переведений на роботу на посаді судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області в межах п`ятирічного строку.

Постановою Верховної Ради України від 16 травня 2013 року № 249-VII обраний на посаду судді цього суду безстроково.

27.04.2023 року рішенням Вищої ради правосуддя № 430/0/15-23 позивача звільнено з посади судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом в.о. голови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28.04.2023 року № 02-03/74 позивач відрахований зі штату Первомайського міськрайонного суду Харківської області у зв`язку із звільненням у відставку з 05.05.2023 року.

Листом від 23.05.2023 на заяву позивача ТУ ДСА України у Харківській області направило довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно вказаної довідки №04-49/273 від 23.05.2023 станом на 05.05.2023 суддівська винагорода позивача, яка враховуються при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 94590 грн., у тому числі посадовий оклад 63060 грн., доплата за вислугу років 25224 грн.

Вважаючи дії відповідача - Територіального управління державної судової адміністрації України у Харківській області щодо видачі довідки з встановленням доплати за вислугу років - 25224 грн., що становить 40%, замість з встановленням доплати у розмірі 50%, що потягнуло за собою виплату суддівської винагороди за період з 20.08.2020 року по 05.05.2023 року з визначенням надбавки у розмірі 40%, замість 50% встановлених законом неправомірними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що визначений у рішенні Вищої ради правосуддя, а саме 24 роки 6 місяців 15 днів, надає позивачу право на звільнення у відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на дату ухвалення цього рішення відповідно до статті 116 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VI11 «Про судоустрій і статус суддів», абз. 4 пункту 34 розділу положення» Закону № 1402-VIII; статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів», а не для перерахунку та виплати щомісячної суддівської винагороди з надбавкою за вислугу років, як про це просив позивач в адміністративному позові.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 12.07.2018 № 2509-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" (далі - Закон № 2509-VIII) статтю 137 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402-VIII) доповнено частиною другою такого змісту: "До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді".

Вимоги, що діяли з 05.07.2001 до 03.08.2010 при обранні суддів на посаду вперше, визначені Законом № 2862-XII.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2862-XII на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який мав вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживав в Україні не менш як десять років та володів державною мовою.

З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом № 2862-XII на день їх обрання.

Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Згідно копії трудової книжки позивача по справі АС № 008527 він з 20.08.2004 року по 31.05.2008 року перебував на посаді юрисконсульта ТОВ ЮрЕнергосервіс.

Указом Президента України від 17 червня 2008 року № 553/2008 позивач призначений на посаду судді Менського районного суду Чернігівської області строком на п`ять років.

Таким чином позивач має право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки до стажу роботи на посаді судді.

03 грудня 2018 року наказом голови Первомайського міськрайонного суду Харківської області за № 02-03/161 Про встановленням надбавки за вислугу років з 05.08.2018 року позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років, зобов`язано відділ планово-фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА України у Харківській області здійснити перерахунок виплати щомісячної надбавки за вислугу років судді ОСОБА_1

06.12.2018 року за № 02-33/3113/18 листом територіального управління фактично відмовлено у виконанні цього наказу де вказано, що він не відповідає вимогам нормативно-правових актів та спільного роз`яснення.

На підставі вищезазначеного листа наказ за № 02-03/161 від 03 грудня 2018 року головою суду було скасовано.

При цьому, згідно спільного листа Вищої ради правосуддя, Верховного Суду, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Ради суддів України, Державної судової адміністрації України, Національної школи суддів України від 05.11.2018 № 41783/0/9-18, № 2664/0/2-18, № 01-6757/18, № 9рс-1112/18, № 1-22433/18, № 02/3878 Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді роз`яснено, що повинно було бути зараховано вищезазначений стаж та враховано при визначенні надбавки за вислугу років, що в подальшому вплинуло на розмір довічного грошового утримання судді у відставці.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність порушеного права позивача на отримання суддівської винагороди під час здійснення правосуддя у розмірі встановленому Законом.

Допущені порушення у веденні кадрового діловодства відносно судді ОСОБА_1 (відсутність наказу), не можуть порушувати та позбавляти гарантованого Державою права на отримання особою визначеного Законом розміру суддівської винагороди та довічного грошового утримання, та потребують судового захисту.

Відповідно до ч.5 ст.135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Матеріалами справи встановлено, що 19.05.2023 позивач звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області з заявою про надання йому довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Однак, позивачу надано відповідну довідку за № 04-49/273 від 23.05.2023 року з зазначенням посадового окладу 63 060 грн., доплатою за вислугу років 25 224 грн. (40%), щомісячна доплата відповідно до ч. 6 ст. 135 ЗУ Про судоустрій і статус суддів 6 306 грн., тобто без урахування трирічного стажу роботи на посаді судді.

Так, з 05.08.2018 року позивачу щомісячно виплачувалась суддівська винагорода без урахування зазначеного стажу роботу.

Станом на 05.08.2018 року стаж роботи позивача становив 17 років 11 місяців 15 днів. Тобто, щомісячна доплата за вислугу років (більше 20 років - 50 відсотків) відповідно до ч. 5 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, повинна була виплачуватись з 20.08.2020 року по день відрахування зі штату Первомайського міськрайонного суду Харківської області, а саме 05.05.2023 року.

Однак, як вбачається із відомостей про нараховану та виплачену суддівську винагороду із зазначенням надбавки за вислугу років за період з 05.08.2018 року по 05.05.2023 року за № 04-48/1184/23-вих від 01.06.2023 року, в період з 20.08.2020 року по 05.05.2023 року позивачу виплачувалась надбавка за вислугу років у розмірі 40 відсотків, замість 50 відсотків відповідно до Закону.

Це в свою чергу потягнуло за собою видачу довідки Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - Додаток 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати довічного грошового утримання суддями у відставці органами Пенсійного фонду України (пункт 1 розділу II) ОСОБА_1 без урахування положень частини другою статті 137 Закону № 1402-VIII положення щодо зарахування (перерахунок) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді який здійснюється з дати набрання чинності Законом № 2509-VIII, тобто з 05.08.2018.

Державна судова адміністрація України (ДСА України) є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, встановлених законом, здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів.

Територіальними органами ДСА України є територіальні управління Державної судової адміністрації України (далі - територіальні управління), а тому безперечно саме територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області є належним відповідачем по справі.

В даному випадку відповідач по справі є суб`єктом владних повноважень до компетенції якого відноситься відновлення встановленого порушеного права позивача, незалежно від того ким воно порушено.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантований державою щомісячній звільнений від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).

З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17, від 22.10.2020 у справі №420/1234/19.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17 та від 28.11.2019 у справі №342/119/17.

Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 року у справі № 308/6953/17 та від 30.01.2020 у справі №592/3694/17.

Згідно з положеннями частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

У справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі "Hirvisaari v. Finland", заява № 49684/99, пункт 30).

У пункті 25 рішення у справі "Проніна проти України" (№ 63566/00), пункті 13 рішення у справі "Петриченко проти України" (№ 2586/07) та пункті 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (№ 42310/04) була висловлена позиція, згідно з якою Суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

Наразі, встановивши наявність порушеного права позивача, суд ухвалюючи рішення приймає його на засадах верховенства права, воно повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права з дотриманням ефективного способу захисту.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАСУ у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Верховний Суд сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Постанова Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 (адміністративне провадження № К/9901/11050/20).

Окрім того, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2023 року у справі № 520/11882/23 визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання як судді у відставці у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строк навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 4 місяці 29 днів; період роботи на посаді помічника прокурора, старшого слідчого прокуратури - 4 роки 3 місяці 6 днів; період роботи (професійної діяльності), вимога щодо якої була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року рішення від 19 серпня 2023 року у справі № 520/11882/23 залишено без змін.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - Додаток 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати довічного грошового утримання суддями у відставці органами Пенсійного фонду України (пункт 1 розділу II) виходячи із стажу роботи на посаді судді 24 роки 6 місяців 15 днів з встановленням надбавки за вислугу років на посаді судді в розмірі 50 відсотків.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що дії територіального управління Державної судової адміністрації у Харківській області щодо відмови у видачі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - Додаток 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати довічного грошового утримання суддями у відставці органами Пенсійного фонду України (пункт 1 розділу II) виходячи із стажу роботи на посаді судді 24 роки 6 місяців 15 днів з встановленням надбавки за вислугу років на посаді судді в розмірі 50 відсотків є неправомірними.

У зв`язку із чим, висновок суду першої інстанції про те, що визначений у рішенні Вищої ради правосуддя, а саме 24 роки 6 місяців 15 днів, надає позивачу право на звільнення у відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на дату ухвалення цього рішення відповідно до статті 116 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VI11 «Про судоустрій і статус суддів», абз. 4 пункту 34 розділу положення» Закону № 1402-VIII; статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів», а не для перерахунку та виплати щомісячної суддівської винагороди з надбавкою за вислугу років, як про це просить позивач в адміністративному позові є таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдізпроти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (ToscutaandOthers v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області видати ОСОБА_1 Довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - Додаток 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати довічного грошового утримання суддями у відставці органами Пенсійного фонду України (пункт 1 розділу II) виходячи із стажу роботи на посаді судді 24 роки 6 місяців 15 днів з встановленням надбавки за вислугу років на посаді судді в розмірі 50 відсотків, а також зобов`язання територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплатити щомісячну суддівську винагороду з надбавкою за вислугу років у розмірі 50 відстків з урахуванням положень частини другою статті 137 Закону № 1402-VIII за період з 20.08.2020 року по 05 травня 2023 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог, у задоволенні яких рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 серпня було відмовлено.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на приписи частини 6 статті 139 КАС України, наявні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Колегія суддів зазначає, що позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 2147,20 грн та за подання апеляційної скарги 3 285,22 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5 432,42 грн за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 по справі № 520/14104/23 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, Первомайського міськрайонного суду Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо надання Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - Додаток 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати довічного грошового утримання суддями у відставці органами Пенсійного фонду України (пункт 1 розділу II) ОСОБА_1 без урахування положень частини другою статті 137 Закону № 1402-VIII положення щодо зарахування (перерахунок) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді який здійснюється з дати набрання чинності Законом № 2509-VIII, тобто з 05.08.2018.

Зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області видати ОСОБА_1 Довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - Додаток 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати довічного грошового утримання суддями у відставці органами Пенсійного фонду України (пункт 1 розділу II) виходячи із стажу роботи на посаді судді 24 роки 6 місяців 15 днів з встановленням надбавки за вислугу років на посаді судді в розмірі 50 відсотків.

Зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплатити щомісячну суддівську винагороду з надбавкою за вислугу років у розмірі 50 відсотків з урахуванням положень частини другою статті 137 Закону № 1402-VIII за період з 20.08.2020 року по 05 травня 2023 року з урахуванням раніше виплачених сум .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий