Справа № 520/18844/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 р. Справа № 520/18844/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2023, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 16.08.23 по справі № 520/18844/23

за позовом ОСОБА_1

до Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, спонукання до призначення пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.07.2023 року № 10 щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. г) ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 04.07.2023 року;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. г) ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 04.07.2023 року.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що органом публічної адміністрації штучно створено перешкоду в отриманні пенсії через неправильний обрахунок пільгового стажу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.07.2023 року № 10 з приводу відмови в призначені ОСОБА_1 за зверненням від 04.07.2023р. пенсію за вислугу років відповідно до п."г" статті 54 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути по суті звернення ОСОБА_1 від 04.07.2023р. з приводу призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."г" статті 54 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду по даній справі.

Позов у решті вимог - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. г) ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 04.07.2023 року та прийняти в цій частині постанову якою, зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від04.07.2023 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. г) ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» зарахувавши до стажу за вислугу років роботу на посаді статиста-бортпровідника з 23.06.1999 року по 31.08.1999 року та інструктора-бортпровідника з 17.07.2007 року по 28.02.2016 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, суд першої інстанції надав змогу відповідачу на власний розсуд прийняти рішення і повторно відмовити у призначенні пенсії, що призведе до повторного звернення до суду позивача.

Позивач зазначає, що поновлення порушених прав суд може здійснювати у такий спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має бути адекватним фактичним обставинам справи.

Крім того, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

На переконання позивача, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , подія досягнення 50 років припала на 06.01.2023 р.

Відповідно до записів у копії трудової книжки серії НОМЕР_1 на період часу 23.06.1999р.-01.09.1999р. припадає робота заявника на посаді бортпровідника - стажиста Спільного закритого акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" з трьох місячним строком випробування; на період часу 02.09.1999р.-23.05.2006р. припадає робота заявниа на посаді бортпровідника Спільного закритого акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"; на період часу 24.05.2006р.-16.07.2007р. припадає робота заявника на посаді старшого бортпровідника Спільного закритого акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"; на період часу 17.07.2007р.-29.02.2016р. припадає робота заявника на посаді інструктора - провідника бортового Спільного закритого акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (перейменованого у Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"); на період часу 01.03.2016р.-30.06.2023р. припадає робота заявника на посаді бортпровідника ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України".

Зверненням від 04.07.2023 року заявник ініціював процедуру призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Дане звернення за правилом екстериторіальності було направлено для вирішення по суті до ГУ ПФУ в Харківській області.

За наслідками розгляду звернення зацікавленої особи ГУ ПФУ в Харківській області було вчинено відмову, оформлену рішенням від 13.07.2023р. №10 та умотивовану недостатністю пільгового стажу через незарахування періодів роботи заявника у якості статиста-бортпровідника з 23.06.1999 року по 31.08.1999 року та інструктора-бортпровідника з 17.07.2007 року по 28.02.2016 року.

За висновком Управління, загальний страховий стаж заявника складає 30 років 4 місяці 20 днів, а пільговий стаж заявника складає 9 років 5 місяців 26 днів, замість необхідних 10 років.

Стверджуючи про невідповідність закону вказаного рішення, заявник ініціював даний спір.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що посада бортпровідник входить до екіпажу повітряного судна (котрий складається з осіб льотного складу, до якого належать особи льотного екіпажу та екіпажу пасажирського і вантажного салону) та про те, що усі члени екіпажу належать до льотного складу.

Оскільки відповідач помилково не взяв до обрахунку стаж заявника на роботі бортпровідника згідно із записами у трудовій книжці, котрі із достатньою повнотою та чіткістю підтверджували виконання найманим працівником саме функцій борпровідника (як на тимчасовій основі як бортпровідника - стажиста під час випробувального терміну, так і на постійній основі як інструктора - провідника бортового), отже оскаржений правовий акт індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень підлягає скасуванню.

Колегія суддів переглядаючи адміністративну справу в межах доводів апеляційної скарги дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Статтею 46 Конституції України проголошено право громадян на соціальний захист.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004р. таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, оскільки і Закон України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні мають норми Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як однопредметного та рівносильного акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням дії норм Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно ч.5 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" додатково регламентована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі за текстом - Порядок №22-1).

Так, відповідно до п. 4.1 розділу IV Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

За правилами абз.2 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до абз.2 п.4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Отже, обов`язок тероргану ПФУ вирішити звернення громадянина з приводу призначення чи перерахунку пенсії шляхом прийняття окремого письмового рішення виникає лише у разі подання таким громадянином заяви за формою згідно з додатком 2 до Порядку №22-1.

За змістом ст.27 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, тобто параметрів, арифметичне значення яких обчислюється за нормами ст.ст.24, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, у розумінні ч.1 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, з 01.01.2004р. обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною ч.2 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності нормами Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила обчислення стажу роботи громадянина у цілях пенсійного забезпечення визначались, зокрема, ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", ч.1 якої містила положення про те, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 3 ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" окреслювались спеціальні випадки включення до стажу роботи періодів іншої діяльності громадянина.

За приписами ст.62 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому, правила ведення трудових книжок працівників були затверджені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників (затверджена наказом Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р., зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110; далі за текстом - Інструкція №58), а правила підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затверджений постановою КМУ від 12.08.1993р. №637; далі за текстом - Порядок №637).

Таким чином, до 31.12.2003р. страховий стаж громадянина має складатись виключно з проміжків часу ведення трудової діяльності або часу належності до кола осіб, спеціально окреслених ч.3 ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", підтверджених записами у трудовій книжці або іншими об`єктивними даними за Порядком №637 та безвідносно до події оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; а з 01.01.2004р. - обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Стосовно питання кратності включення до страхового стажу працівника періодів трудової діяльності суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ст.51 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до ст.52 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу.

Згадані окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу розмежовані саме у нормах ст.54 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Так, у порядку п."а" ч.1 ст.54 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники льотного і льотно-випробного складу.

У порядку п."б" ч.1 ст.54 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники, які здійснюють управління повітряним рухом і мають свідоцтво диспетчера.

У порядку п."в" ч.1 ст.54 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники інженерно-технічного складу.

У порядку п."г" ч.1 ст.54 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають бортпровідники.

Отже, спеціальною нормою закону відносно заявника є саме п."г" ч.1 ст.54 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 р. № 1-р/2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992р. №418 на подальший розвиток приписів ст.54 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" було затверджено низку актів права, а саме: Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу; Перелік посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років; Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації; Перелік посад і робіт інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років; Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам, які управляють повітряним рухом і мають відповідне посвідчення.

Отже, дійсно, згідно з ч.ч.1 і 4 ст.57 Повітряного кодексу України бортпровідник входить до екіпажу повітряного судна (котрий складається з осіб льотного складу, до якого належать особи льотного екіпажу та екіпажу пасажирського і вантажного салону) та про те, що усі члени екіпажу належать до льотного складу.

Слід зазначити, що записи трудової книжки заявника про роботу бортпровідником (у тому числі і борпровідником - стажистом та інструктором - провідником бортовим) є хронологічно послідовними, взаємоузгодженими, не містять взаємовиключних чи суперечливих даних, не мають явних та очевидних дефектів (недоліків, вад), із достатньою поза розумним сумнівом повнотою розкривають зміст та характер роботи заявника як найманого працівника протягом періоду 23.06.1999р.-30.06.2023р. (тобто понад 10 років).

Згідно з п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Звідси слідує, що норми Порядку №637 підлягають застосуванню виключно у разі відсутності трудової книжки, у разі відсутності у трудовій книжці записів про роботу, у разі коли формальна наявність записів про роботу через непереборні та нездоланні дефекти виключає можливість сприйняття цих записів у якості належних та достовірних.

У спірних правовідносинах судом першої інстанції не виявлено підстав для кваліфікації записів у трудовій книжці заявника про роботу бортпровідником у якості відсутніх чи недостатніх.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач помилково не взяв до обрахунку стаж заявника на роботі бортпровідника згідно із записами у трудовій книжці, котрі із достатньою повнотою та чіткістю підтверджували виконання найманим працівником саме функцій борпровідника (як на тимчасовій основі як бортпровідника - стажиста під час випробувального терміну, так і на постійній основі як інструктора - провідника бортового), отже оскаржений правовий акт індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень підлягає скасуванню.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо обрання належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача та зазначає таке.

Так, з матеріалів справи встановлено, що відповідно до довідки Ок-5 позивача зазначений код підстави для обліку спецстажу який починається з 2000 року по березень 2022 року із зазначенням ЗПЗ054Г1 - що означає «Бортпровідники: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 15 років як бортпровідник; жінки - після досягнення 45 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років як бортпровідниця».

Отже, відповідно до льотної книжки та довідки про нальоту годин та довідки ОК5 позивач перебувала в літаку та дійсно була членом екіпажу при здійснення польотів .

Відповідно до постанови Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 160/6762/21 що суди попередніх інстанцій обрали неефективний спосіб захисту прав позивача з огляду на приписи ч. 2 ст. 5 та ч. 2 ст. 245 КАС України, у яких вказано, що поновлення порушених прав суд може здійснювати у такий спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень тЕфективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбачених законом.

Верховний Суд у постанові від 10.11.2021 по справі №910/8060/19 вказав, що під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення яке не забезпечує ефективний спосіб захисту порушених прав позивача та може призвести до повторного звернення до суду.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2019 року справа № №227/3208/16-а.

У випадку якщо під час розгляду справи встановлено факт протиправної поведінки відповідача, суд може зобов`язати його прийняти рішення конкретного змісту яке не є втручанням в його дискреційні повноваження, та саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17 (9991/944/12) і від 12 листопада 2019 року у справі № 9901/21/19 зазначила, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції приймаючі рішення про повторний розгляд заяви про призначення пенсії повинен був зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням стажу за вислугу років за період роботи позивачем бортпровідником-інструктором та бортпровідником-стажистом.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зобов`язуючи відповідача повторно розглянути по суті звернення ОСОБА_1 від 04.07.2023р. з приводу призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."г" статті 54 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду по даній справі, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2023 року по справі № 520/18844/23, в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути по суті звернення ОСОБА_1 від 04.07.2023р. з приводу призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."г" статті 54 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду по даній справі прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.07.2023 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. г) ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» зарахувавши до стажу за вислугу років роботу на посаді статиста-бортпровідника з 23.06.1999 року по 31.08.1999 року та інструктора-бортпровідника з 17.07.2007 року по 28.02.2016 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 1609 гривень 50 копійок згідно з квитанцією №64846 від 17.08.2023 року.

Враховуючи те, що апеляційна скарга судом задоволена, тому відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1609 гривень 50 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2023 по справі № 520/18844/23 - скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути по суті звернення ОСОБА_1 від 04.07.2023р. з приводу призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."г" статті 54 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду по даній справі.

Прийняти в цій частині постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.07.2023 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. г) ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» зарахувавши до стажу за вислугу років роботу на посаді статиста-бортпровідника з 23.06.1999 року по 31.08.1999 року та інструктора-бортпровідника з 17.07.2007 року по 28.02.2016 року.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2023 року по справі № 520/18844/23 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на судовий збір у розмірі 1609 (одна тисяча шістсот дев`ять) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва