Справа № 380/20193/23
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 рокусправа № 380/20193/23

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 МОУ

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 у якому заявлено позовні вимоги: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у звільненні з військової служби на підставі абз. 4 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм хворим батьком; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі абз. 4 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм хворим батьком.

Ухвалою суду від 11.09.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.03.2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 рядового запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було призвано на військову службу до Збройних Сил України по мобілізації. Позивач проходить військову службу у ЗСУ на посаді солдата у 24 бригаді 1 батальйону 2 мпб роти 2 взводу Військової частини НОМЕР_1 . 19.04.2023 ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Підставою звільнення зазначено необхідність постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У відповідь на рапорт позивача листом від 10.07.2023 № 10045 повідомлено ОСОБА_1 про не подання довідки МСЕК на підтвердження того, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду. Не погодившись з рішенням відповідача позивач звернувся до суду.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що до рапорту на звільнення з військової служби солдат ОСОБА_1 додав висновок ЛКК № 33/8 від 27.02.2023, у якому зазначено, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Натомість необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Також відповідач стверджує, що ОСОБА_1 повинен підтвердити, що він дійсно є надавачем соціальних послуг по догляду за особою, яка потребує постійного стороннього догляду, а саме надати Витяг з реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг та копію договору між ним та отримувачем соціальних послуг.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 , з 08.10.2022 по т.ч.

Позивач звернувся до відповідача з рапортом (повторний) від 27.06.2023, клопотав про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своїм батьком.

До рапорту було додано: копію паспорту та РНОКПП; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 13.05.1977; копію паспорта ОСОБА_2 ; копію медичного висновку Районної ЛКК № 33/8 від 27.02.2023, копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 27.02.2009; копію акту обстеження матеріально-побутових умов № 17-55/8 від 02.03.2023; копію акту проведення обстеження сім`ї № 17-55/34 від 12.04.2023; копію довідки № 64 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.03.2023; копію акту про фактичне проживання осіб № 17-55/11 від 02.03.2023; копію витягу з Реєстру територіальної громади № 2023/001873657 від 02.03.2023.

У відповідь на рапорт позивача Військова частина НОМЕР_1 листом від 10.07.2023 № 10045 повідомила, що до рапорту на звільнення з військової служби не подано довідки МСЕК про те, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду, рекомендувала усунути зазначений недолік.

Не погодившись з результатами розгляду його рапорту позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з частинами 2, 3, 5 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Видом військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Так, відповідно до п.п. г) п. 2 ч. 4 ст..26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

-у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

-у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

-у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

-у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

-у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

-у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

-у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

-військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

-військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

-один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

-військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

-перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Отже, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

Суд встановив, що до рапорту на звільнення з військової служби солдат ОСОБА_1 додав висновок ЛКК № 33/8 від 27.02.2023, у якому зазначено, що його батько - ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Висновку медико-соціальної експертної комісії, яким би була підтверджена необхідність постійного догляду за батьком, позивач не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність дій відповідача.

Нормативно-правові приписи постанови КМУ від 12 червня 2013 року № 413 не суперечать Закону України № 2232-XII, а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова служба. Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови КМУ розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок.

Крім того, суд звертає увагу, що у позивача є повнолітній брат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає разом з ним.

Оцінюючи докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 не проживає за адресою реєстрації, суд зауважує, що акт від 02.03.2023 № 17-55/11 складений за результатами обстеження місця проживання підтверджує фактичне проживання осіб за відповідною адресою на дату його складення.

Отже, позивач не надав доказів, що він є єдиною особою, хто може здійснювати догляд за ОСОБА_2 , зокрема, про неможливість здійснення такого догляду іншими повнолітніми членами сім`ї чи іншими особами.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.139 КАС України, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 14, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 МОУ про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Крутько О.В.