Справа № 580/3033/23
Суддя: Альона КАЛІНОВСЬКА
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року справа № 580/3033/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Каліновської А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шапошник Я.О.,

позивача ОСОБА_1 (особисто),

представника відповідача Старчевода С.А. (у порядку самопредставництва),

розглянувши по суті у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі позивач) з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (18005, м. Черкаси, бульв. Шевченка, 307, далі відповідач) в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 07 жовтня 2022 року про призначення допомоги переміщеним особам на проживання за заявою ОСОБА_1 з 01.10.2022 по 31.12.2022;

- визнати дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо відмови в призначенні і виплаті допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі за серпень-вересень 2022 року протиправними;

- зобов`язати Департамент соціальної політики Черкаської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 , та призначити допомогу на проживання, як внутрішньо переміщеній особі з інвалідністю 2 групи, в розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з 01.08.2022 по 31.12.2022;

- стягнути з Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені.

Ухвалою суду від 03.10.2023 судом постановлено перейти із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що на її думку відповідач протиправно позбавив її допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі за серпень-вересень 2022 року, оскільки починаючи із серпня 2022 року по грудень 2022 року відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу по 3000 грн щомісячно допомогу на проживання внутрішньо переміщеній особі з інвалідністю. Крім того, позивач вважає, що відповідачем завдано їй моральну шкоду, у зв`язку із тим, що через тривалий розгляд заяви та незаконне рішення відповідача позивач зазнала моральних страждань. В судовому засіданні позивач зазначила, що відповідна допомога за серпень і вересень 2022 року вона отримала 29.05.2023, однак через зволікання відповідача позивачу довелося жити лише на пенсійні кошти, що призвело до погіршення стану здоров`я. Також позивач зазначила, що моральна шкода підлягає відшкодуванню з огляду на те, що вона вимушена була заощаджувати кошти на оплату юридичних послуг з метою звернення до суду.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду письмовий відзив, в якому зазначив, що станом на 07.10.2022 було встановлено, що Сихівським УСЗН Львівської міської ради вдвічі виплачено позивачу відповідну допомогу за березень-квітень 2022 року по 3000 грн щомісячно, тому ці кошти були зараховані відповідачем за серпень-вересень 2022 року в рахунок подвійної виплати. У подальшому, з листа Сихівського УСЗН Львівської області, що надійшов до відповідача 20.04.2023, відповідачем встановлені підстави для виплати позивачу допомоги за серпень вересень, у зв`язку із чим 01.05.2023 прийнято рішення №-2023-1 про призначення допомоги позивачу на проживання внутрішньо переміщеній особі з інвалідністю по 3000 грн щомісячно з 01.08.2022, а невиплачені кошти позивачу за серпень та вересень 2022 року у виплачені їй 29.05.2023. Таким чином, відповідачем відновлено порушені права позивача на проживання внутрішньо переміщеній особі з інвалідністю по 3000 грн щомісячно тобто відповідачем виконано починаючи із серпня 2022 року по грудень 2022 року. Крім того, відповідачем вказано, що ним не було заподіяно позивачу моральної шкоди, оскільки як тільки позивач дізнався про підстави для відповідних виплат з листа Сихівського УСЗН Львівської області від 06.04.2023, що надійшов 20.04.2023, відповідач без зволікань, в межах 10-денного строку прийняв рішення про виплату допомоги позивачу за серпень-вересень 2022. На підставі вищевикладених обставин представник відповідачів вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, суд встановив наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що відповідно до довідки від 01.08.2022 №7102- ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою внаслідок збройного конфлікту на території Луганської області, у зв`язку з чим покинула своє зареєстроване місце проживання ( АДРЕСА_2 ).

01.08.2022 ОСОБА_1 звернулась до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради із заявою про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі.

Оскільки згідно інформації з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, ОСОБА_1 до переїзду у м. Черкаси перебувала на обліку в Сихівському відділі соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту соціальної політики Львівської міської ради, тому відповідачем для призначення позивачу відповідної допомоги 29.08.2022 було направлено запит до Сихівського УСЗН Львівської міської ради щодо надання особової справи та довідки-атестату щодо припинення виплати такої допомоги за попереднім місцем обліку або надіслання документів для призначення допомоги вразі не проведення відповідної допомоги.

Сихивським відділом УСЗН Львівської міської ради були надані довідка атестат та довідка про доходи позивача для продовження виплат за новим фактичним місцем проживання.

Відповідачем із наданих документів було встановлено, що Сихівським УСЗН Львівської міської ради вдвічі виплачено позивачу відповідну допомогу за березень-квітень 2022 року по 3000 грн щомісячно, тому ці кошти були зараховані відповідачем за серпень-вересень 2022 року в рахунок подвійної виплати.

На підставі вищевикладених обставин, з метою утримання з позивача надмірно переплачених за два місяці коштів (за березень-квітень 2022 року), Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради прийнято рішення від 07.10.2022 №634575 про призначення ОСОБА_1 допомоги переміщеним особам з 01.10.2022 у розмірі 3000 грн щомісячно, а виплату допомоги за серпень-вересень 2022 року зараховано в рахунок утримання подвійної виплати за березень-квітень 2022 року.

Позивач вважаючи, що відповідач протиправно позбавив її допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі за серпень-вересень 2022 року, звернулась до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

20 березня 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Порядок №505, який регулював надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, втратив чинність.

Відповідно до п.1 Порядку №332 цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).

Пунктом 2 Порядку №332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території російською федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року №204.

Згідно з п.3 Порядку №332 допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:

- для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

- для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Судом встановлено, що Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради, за наслідками розгляду заяви позивача від 01.08.2022, прийнято рішення від 07.10.2022 №634575 про призначення ОСОБА_1 допомоги переміщеним особам з 01.10.2022 у розмірі 3000 грн щомісячно, а виплату допомоги за серпень-вересень 2022 року зараховано в рахунок утримання подвійної виплати за березень-квітень 2022 року.

Однак, у подальшому, 05.04.2023 Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради надіслав запит №10990/28-1/01-10 до Сихівського УСЗН Львівської міської ради про надання довідки атестату по допомозі на проживання ОСОБА_1

Сихівський УСЗН Львівської міської ради на запит відповідача надіслав лист від 06.04.2023 №260308/3791 (вх. №10990/28-1/01-10 від 20.04.2023) про те, що виплати по особовому рахунку № НОМЕР_1 здійснено по 31.05.2022, а виплату допомоги позивачу за липень-серпень 2022 утримано в рахунок наявної переплати за березень-квітень 2022 року.

Враховуючи, що вдвічі виплачену Сихівським УСЗН Львівської міської ради позивачу відповідну допомогу за березень-квітень 2022 року по 3000 грн щомісячно вже було утримано в рахунок наявної переплати за березень-квітень 2022 року, тому відповідачем 01.05.2023 прийнято нове рішення №-2023-1 про призначення допомоги позивачу на проживання внутрішньо переміщеній особі з інвалідністю по 3000 грн щомісячно за період з 01.08.2022 по 31.12.2022, а невиплачені кошти позивачу за серпень та вересень 2022 року були виплачені їй 29.05.2023, що не заперечується сторонами.

На підставі вищевикладених обставин, враховуючи факт прийняття відповідачем нового рішення №-2023-1 про призначення допомоги позивачу на проживання внутрішньо переміщеній особі по 3000 грн щомісячно за період з 01.08.2022 по 31.12.2022, а також фактичну виплату позивачу 29.05.2023 коштів такої допомоги за серпень та вересень 2022 року (по 3000 грн щомісячно), суд дійшов висновку, що позов в частині позовних вимог про визнання дії відповідача щодо відмови в призначенні і виплаті допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі за серпень-вересень 2022 року протиправними та зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 та призначити допомогу на проживання, як внутрішньо переміщеній особі з інвалідністю 2 групи, в розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з 01.08.2022 по 31.12.2022 не підлягають до задоволення.

Крім того, позовна вимога щодо визнання протиправним і скасування рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 07 жовтня 2022 року про призначення допомоги переміщеним особам на проживання за заявою ОСОБА_1 з 01.10.2022 по 31.12.2022 також не підлягає до задоволення з огляду на те, що на час розгляду даної справи, вказане рішення вже не несе для позивача жодних наслідків, оскільки позивач отримала допомогу на проживання внутрішньо переміщеній особі по 3000 грн щомісячно за період з 01.08.2022 по 31.12.2022 на підставі нового рішення відповідача №-2023-1 від 01.05.2023.

Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у сумі 10000 грн, то суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України) (п. 57).

ОСОБА_2 вказує на факт протиправної поведінки відповідача щодо порушення її прав на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі, що викликає у неї стан постійної тривоги, занепокоєння, відчуття несправедливості, психічне напруження, однак нею не доведено, у чому безпосередньо полягає завдана їй моральна шкода, та з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, оскільки сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Крім того, посилання позивача на понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, як на складову моральної шкоди судом не приймається до уваги, оскільки вказані витрати належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на приписи статті 9 КАС України, якою визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відтак, ураховуючи положення статей 72- 74, 77- 78 КАС України, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Оскільки будь-яких допустимих та належних доказів того, що протиправна бездіяльність відповідача вплинула на стан здоров`я позивача та зумовила фізичні, душевні, психічні страждання останнього, позивачем не надано, а самого лише посилання на наявність моральних страждань та причинний зв`язок із оскаржуваним рішенням відповідача недостатньо для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Крім того, суд звертає увагу, що рішення відповідача від 01.05.2023 №-2023-1 прийнято у продовж 10 днів з моменту коли йому стало відомо про наявність підстав для виплати позивачу за період з 01.08.2022 по 31.12.2022 відповідної допомоги на проживання, а тому посилання позивача на триваюче зволікання відповідача щодо прийняття відповідного рішення не приймається судом до уваги.

За таких обставин суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

У відповідності до положень частини першої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Альона КАЛІНОВСЬКА