Справа № 340/5847/22
Суддя: О.А. ЧЕРНИШ
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/5847/22

Кіровоградський окружний адміністративний суду у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач: Головне управління ДПС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, код ЄДРПОУ ВП 43995486)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , через адвоката Гармаша О.І., звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення:

- форми "Р" №04 від 18.11.2022 року, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 89 031,91 грн.,

- форми "Р" №04 від 18.11.2022 року, яким збільшено грошове зобов`язання з військового збору на 7 419,33 грн.,

- форми "Д" №04 від 18.11.2022 року, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 4 050,52 грн.,

- форми "Р", яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на 141733,75 грн.,

- форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року, яким застосовано штраф у розмірі 1020 грн.,

- форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року, яким застосовано штраф у розмірі 1020 грн.,

- форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року, яким застосовано штраф у розмірі 680 грн.,

- форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року, яким застосовано штраф у розмірі 340 грн.,

- форми "С" №04 від 18.11.2022 року, яким застосовані фінансові санкції в розмірі 441 807, 56 грн.

Позов мотивовано тим, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки, оформленої актом ГУ ДПС у Кіровоградській області №2034/11-28-24-04/295691253 від 17.10.2022 року. Позивач вважає таку перевірку незаконною, оскільки він 03.03.2021 року припинив свою підприємницьку діяльність, а граничний шестимісячний строк заявлення кредиторами вимог, установлений частиною 5 статті 105 ЦК України, сплинув 02.09.2021 року. Тож перевірка його діяльності з 01.01.2017 року по 03.03.2021 року проведена з порушенням строків давності, установлених п.102.1 ст.102 ПК України, а відповідач мав право провести перевірку лише за період з 10.05.2019 року по 03.03.3021 року. Стверджує, що визначення складу порушень та збільшення нарахувань по податках за період з 01.01.2017 року по 10.05.2019 року є незаконним та порушує норму п.102.1 ст.102 ПК України. Позивач не погоджується з порушеннями податкового законодавства, описаними в акті перевірки, та доводить, що дані, визначені ним у податковій звітності, підтверджуються у встановленому порядку. Вказує, що податкові повідомлення - рішення не відповідають вимогам статті 58 ПК України, оскільки не містять розрахунків сум податкових зобов`язань, штрафів та пені, а податкове повідомлення-рішення про нарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість не зареєстроване в податковому органі. З цих підстав просить суд визнати їх протиправними та скасувати.

Ухвалою судді від 26.12.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що перевірка позивача проведена законно, у межах строків давності, установлених податковим законодавством. У ході перевірки виявлені порушення, які призвели до заниження податкових зобов`язань, а також стали підставою для нарахування штрафних (фінансових) санкції. Доводячи правомірність висновків акту перевірки та оскаржуваних рішень, представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій послався на те, що перевірка проведена всупереч забороні, передбаченій постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 року №303 "Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану".

Ухвалою від 28.08.2023 року суд витребував від сторін додаткові докази, які мають значення для правильного вирішення справи.

Представник позивача 29.08.2023 року направив до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ДПС у Кіровоградській області від 10.08.2023 року щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Ухвалою від 27.10.2023 року суд повернув цю заяву без розгляду.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 з 15.01.2007 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебував на обліку платників податків у Світловодській ДПІ ГУ ДПС у Кіровоградській області на загальній системі оподаткування, обліку та звітності.

Для підприємницької діяльності позивач використовував магазин, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , у якому здійснював роздрібну торгівлю продуктами харчування, алкогольними напоями та тютюновими виробами.

На цю господарську одиницю області з 2015 року був зареєстрований реєстратор розрахункових операцій (фіскальний номер ).

У березні 2021 року ФОП ОСОБА_1 вирішив припинити свою підприємницьку діяльність та за його заявою 03.03.2021 року була проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис. (а.с. 84 - 86, т.3)

У вересні 2022 року в.о. начальника ГУ ДПС у Кіровоградській області на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.7 п.78.1 ст.78, п.79.1, п.79.2 ст.79, пп. 69.2 п.69 підрозділу 10 розділу XX ПК України видав наказ №1026-п від 30.09.2022 року "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 ". (а.с. 159, т.1)

Позивачу 04.10.2022 року вручено копію наказу про проведення перевірки та письмове повідомлення про дату початку та місце її проведення.

Посадовою особою ГУ ДПС у Кіровоградській області у період з 4 по 10 жовтня 2022 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 03.03.2021 року, дотримання законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 року по 03.03.2021 року, результати якої оформлені актом №2034/11-28-24-04/ НОМЕР_2 від 17.10.2022 року. (а.с. 15 - 65, т.1)

Згідно з цим актом у ході перевірки встановлені зокрема такі порушення:

- п.177.2, пп.177.4.1, пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України - заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 71 451, 12 грн., в т.ч. за 2017 рік 60 578, 90 грн., за 2018 рік 98, 17 грн., за 2019 рік 9 646, 09 грн., за 2020 рік 1 127,96 грн.,

- пп.1.1 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України - заниження податкового зобов`язання з військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 5 954, 26 грн., за 2017 рік 5 048, 24 грн., за 2018 рік 8,18 грн., за 2019 рік 803,84 грн., за 2020 рік 94 грн.,

- п.167.1 ст.167, пп.169.1.1 п.169.1 ст.169, пп.169.4.1 п.169.4 ст.169 ПК України заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників на 4 228, 60 грн.,

- п.181.1 ст.181, п.183.1, п.183.2 ст.183, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188 ПК України заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість на 113 387 грн.,

- пп.16.1.5 п.16.1 ст.16, п.44.3, ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України ненадання посадовим особам органів ДПС у повному обсязі всіх документів, що належать та пов`язані з предметом перевірки,

- п.51.1 ст.51, п.70.16 ст.70, пп. "б" п.176.2 ст.176 ПК України неподання податкової звітності про суми доходів, нарахованих (виплачених) фізичним особам-підприємцям (форма № 1 ДФ) за 2017 2020 роки,

- пп. "а", "б", "г" п.176.2 ст.176 ПК України подання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) з недостовірними відомостями за ІУ квартал 2018 року та І квартал 2019 року,

- п.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.5 ст.177 ПК України неподання податкових декларації про майновий стан і доходи за 2020, 2021 роки,

- п.63.3 ст.63 ПК України неподання відомостей про об`єкти оподаткування платника податків форми №20-ОПП,

- п.1 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" - непроведення розрахункових операцій для розрахунків платіжними картками без РРО та невидача розрахункових документів встановленого зразка, що підтверджує факт купівлі товару.

Позивач подав до ГУ ДПС у Кіровоградській області заперечення від 02.11.2022 року до акта перевірки, у якому виклав свої доводи щодо незгоди з висновками перевірки. (а.с. 168 - 171, т.1)

За результатами розгляду матеріалів перевірки комісія з розгляду заперечень ГУ ДПС у Кіровоградській області склала висновок №64/11-28-04-06/295691253 від 11.11.2022 року. (а.с. 173 - 182, т.1)

На підставі акту та з урахування висновку щодо розгляду заперечень ГУ ДПС у Кіровоградській області прийняло щодо позивача такі податкові повідомлення-рішення:

1) форми "Р" №04 від 18.11.2022 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 89 031,91 грн., з яких 71 451,12 грн. - податкове зобов`язання, 17 580,79 грн. - штрафні санкції (а.с. 70, т.1),

2) форми "Р" №04 від 18.11.2022 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 7 419,33 грн., з яких 5 954,26 грн. - податкове зобов`язання, 1 465,07 грн. - штрафні санкції (а.с. 73, т.1),

3) форми "Д" №04 від 18.11.2022 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 4 050,52 грн., з яких 2 108, 82 грн. - податкове зобов`язання, 515,86 грн. - штрафні санкції, 1 425,84 грн. - пеня (а.с. 72, т.1),

4) форми "Р" №4 від 18.11.2022 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 141 733,75 грн., з яких 113 387 грн. - податкове зобов`язання, 28 346,75 грн. - штрафні санкції (а.с. 74, т.1),

5) форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року, яким на підставі п.121.1 ст.121 ПК України застосовано штраф у розмірі 1020 грн. за неподання документів, що належать та пов`язані з предметом перевірки (а.с. 67, т.1),

6) форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року, яким на підставі п.119.1 ст.119 ПК України застосовано штраф у розмірі 1020 грн. за неподання податкової звітності №1ДФ та подання її з недостовірними відомостями/помилками (а.с. 68, т.1),

7) форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року, яким на підставі п.120.1 ст.120 ПК України застосовано штраф у розмірі 680 грн. за неподання податкових декларації про майновий стан і доходи (а.с. 69, т.1),

8) форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року, яким на підставі п.117.1 ст.117 ПК України застосовано штраф у розмірі 340 грн. за неподання відомостей про об`єкт оподаткування платника податків форми №20-ОПП (а.с. 71, т.1),

9) форми "С" №04 від 18.11.2022 року, яким на підставі п. 1 ст. 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" застосовані фінансові санкції у розмірі 441 807, 56 грн. (а.с. 66, т.1).

Не погоджуючись з цими рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства урегульовані Податковим кодексом України (надалі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За визначенням, наведеним у пункті 61.1 статті 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється зокрема шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. (пп.62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України).

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Статтею 78 ПК України унормований порядок проведення документальних позапланових перевірок:

78.1. Документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

78.1.7. розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

78.4. Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

78.5. Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

78.6. Строки проведення документальної позапланової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

78.7. Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

78.8. Порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

У статті 102 ПК України наведені строки давності та їх застосування:

102.1. Контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань, в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації).

У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.

102.2. Грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо:

102.2.1. податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

Згідно з пунктом 113.1 статті 113 ПК України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування грошових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

У статті 65 ПК України наведені правила податкового обліку самозайнятих осіб.

Пунктом 65.10 статті 65 ПК України передбачено, що внесення до Державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця чи незалежної професійної діяльності фізичної особи здійснюється у разі: 65.10.1. внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця - з дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року №1588, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 року за №1562/20300, затверджено Порядок обліку платників податків і зборів (надалі Порядок №1588).

Розділом XI Порядку №1588 унормований такий порядок зняття з обліку платників податків у контролюючих органах:

11.1. Платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючі органи за місцем обліку такого платника про його ліквідацію або реорганізацію протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення (крім випадків, коли обов`язок здійснювати таке повідомлення покладено законом на орган державної реєстрації).

Дані про прийняття рішення щодо припинення юридичних осіб, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, контролюючі органи отримують від державних реєстраторів у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами Центрального контролюючого органу.

11.6. При проведенні заходів податкового контролю, пов`язаних з ліквідацією або реорганізацією платника податків, контролюючі органи організовують та планують їх таким чином, щоб вимоги щодо сплати платежів, контроль за справлянням яких здійснюють контролюючі органи, були сформовані і отримані особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків, не пізніше строку, визначеного для заявлення кредиторами своїх вимог.

11.18. Зняття з обліку самозайнятих фізичних осіб як платників податків у контролюючих органах здійснюється у такому порядку:

1) підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою.

Дата зняття з обліку фізичної особи - підприємця відповідає даті отримання відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Дані про зняття з обліку платника податків фіксуються в журналі за формою № 6-ОПП. Номер зняття з обліку відповідає номеру відповідного запису в журналі за формою № 6-ОПП.

Дані про зняття з обліку фізичної особи - підприємця передаються контролюючим органом за основним місцем обліку такого платника податків до Єдиного державного реєстру із зазначенням: дати та номера запису про зняття з обліку, назви та ідентифікаційного коду контролюючого органу, у якому платника податків знято з обліку;

4) державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання;

5) врегулювання питань погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України;

6) після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Наведене свідчить, що згідно з пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України розпочата процедура припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця є підставою для проведення документальної позапланової перевірки такої особи, а нормами ПК України не передбачено обмежень щодо призначення такої перевірки після проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Навпаки, положення пункту 65.10 статті 65 ПК України та Порядку №1588 свідчать про те, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності; після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності, і така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності та подати декларацію за останній базовий податковий (звітний) період.

Порядок №1588 не містить норм про прямі обмеження строку проведення заходів податкового контролю (перевірок) контролюючими органами, що віднесені Податковим кодексом України до їх обов`язків.

Суд установив, що 03.03.2021 року розпочато процедуру припинення ФОП ОСОБА_1 та зняття його з обліку платників податків. Ця обставина згідно з пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України дала контролюючому органу право для проведення документальної позапланової перевірки платника податків. Строки призначення перевірки щодо діяльності фізичної особи-підприємця з підстави, передбаченої пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України, чинним законодавством не визначені. При призначенні перевірки контролюючий орган повинен врахувати вимоги п.102.1 ст.102 ПК України в частині граничних термінів проведення перевірки та нарахування грошових зобов`язань платника податків. Строк давності слід визначати для кожного податку окремо залежно від строків подання податкових декларацій.

Між тим, на той час на всій території України діяв карантин, установлений з 12.03.2020 року Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Абзацом 10 пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України було передбачено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

З 24.02.2022 року Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року №64 на території України введено воєнний стан.

Згідно з пунктом 102.9 статті 102 ПК України на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, на момент прийняття наказу №1026-п від 30.09.2022 року "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 " було зупинено перебіг усіх строків давності, визначених статтею 102 ПК України. У наказі №1026-п від 30.09.2022 року відповідач вказав період діяльності позивача, який буде перевірятися - з 01.01.2017 року по 03.03.2021 року.

При прийнятті наказу щодо проведення документальної перевірки платника податків щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства закон не зобов`язує контролюючий орган окремо зазначати відповідний період перевірки за кожним податком та збором.

Оскільки призначена документальна позапланова перевірка стосувалася питань дотримання платником у своїй діяльності вимог податкового законодавства, у тому числі безпосередньо не пов`язаних з декларуванням ним податкових зобов`язань, а також вимог іншого, крім податкового, законодавства, тому визначення у наказі перевірки періоду діяльності, який підлягає перевірці і який перевищує 1095 днів, не свідчить про порушення строку давності, установленого п.102.1 ст.102 ПК України, і про незаконність цього наказу.

Враховуючи, що з 18.03.2020 року на час дії карантину, а згодом - на час дії воєнного стану - були продовжені строки, встановлені статтею 102 ПК України, у тому числі і строк для проведення перевірок, то на момент призначення та проведення перевірки позивача у вересні - жовтні 2022 року строк, установлений п.102.1 ст.102 ПК України, не закінчився.

Суд відхиляє посилання представника позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 року №303 "Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану", якою припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні". Оскільки податкові перевірки не є заходами державного (контролю) чи державного ринкового нагляду, то ця постанова на них не поширюється.

На той час на документальні позапланові перевірки з підстав, визначених підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України, не поширювався мораторій на проведення перевірок, запроваджений підпунктом 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України на період дії воєнного стану в Україні.

Тож суд вважає, що порушень чинного законодавства при призначенні перевірки позивача контролюючий орган не вчиняв.

Щодо оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, то суд дійшов до таких висновків.

(1) Податкове повідомлення-рішення форми "Р" №04 від 18.11.2022 року, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

У ході документальної перевірки контролюючий орган перевірив своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податку на доходи фізичної особи - підприємця та встановив порушення, які описані у пунктах 2.1.2 2.1.4 акту перевірки та кваліфіковані за п.177.2, пп.177.4.1, 177.4.6 п. 177.4 ст.177 ПК України.

Згідно з підпунктом 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

У статті 177 ПК України наведені правила оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування:

177.1. Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

177.2. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

177.3. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

177.3.1. Не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

177.4. До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

177.4.5. Не включаються до складу витрат підприємця:

- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту;

- документально не підтверджені витрати.

177.4.6. Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:

- витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;

- витрати на самостійне виготовлення основних засобів, реконструкцію, модернізацію та інші види поліпшення основних засобів (крім поточного ремонту).

177.5. Фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

177.5.3. Остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати.

177.6. У разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

177.9. Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем, який обрав іншу систему оподаткування доходів від провадження господарської діяльності, здійснюється за правилами, встановленими цим Кодексом.

177.10. Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

177.11. Фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого на доходи від підприємницької діяльності в розмірах, визначених відповідно до закону.

Фізичні особи, стосовно яких проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням, подають податкову декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності, у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

У разі проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням останнім базовим податковим (звітним) періодом є період з дня, наступного за днем закінчення попереднього базового податкового (звітного) періоду до останнього дня календарного місяця, в якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року №481, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за №1686/24218, затверджено Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, який містив такі норми:

1. Відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

2. Книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді.

3. У разі обрання самозайнятою особою ведення Книги у паперовому вигляді:

1) самозайнята особа зобов`язана подати до контролюючого органу за основним місцем обліку примірник Книги, на титульному аркуші якої зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), податкова адреса, номер та дата свідоцтва про право на здійснення незалежної професійної діяльності (за наявності);

2) книга прошнурована, пронумерована, безоплатно реєструється в контролюючому органі. Книга засвідчується підписом керівника або заступника контролюючого органу та скріплюється печаткою;

3) записи у Книзі виконуються розбірливо чорнилом темного кольору або кульковою ручкою. Внесення виправлень здійснюється шляхом нового запису, який засвідчується підписом самозайнятої особи;

4) у разі необхідності реєстрації нової Книги протягом податкового (звітного) періоду записи в ній продовжуються наростаючим підсумком, а попередня Книга залишається у самозайнятої особи.

4. У разі обрання самозайнятою особою ведення Книги в електронній формі:

1) самозайнята особа зобов`язана: отримати посилені сертифікати відкритих ключів, сформованих акредитованими центрами сертифікації ключів, включених до системи подання податкових документів в електронному вигляді, укласти договір про визнання електронних документів з контролюючим органом та сформувати заяву на отримання Книги і надіслати її до контролюючого органу за місцем податкового обліку засобами електронного зв`язку з дотриманням умов щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством;

2) контролюючий орган за місцем податкового обліку реєструє заяву самозайнятої особи на отримання Книги у реєстрі поданих заяв та протягом 3 робочих днів формує і надсилає самозайнятій особі повідомлення про реєстрацію Книги із зазначенням реєстраційного номера Книги та дати її реєстрації;

3) після отримання самозайнятою особою повідомлення про реєстрацію Книги така особа здійснює операції з її ведення згідно з цим Порядком;

4) у Книзі в електронному вигляді допускаються виправлення помилок або коригування шляхом доповнення рядка, в якому відображається від`ємне або позитивне значення.

5. Записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.

8. Книга зберігається у самозайнятої особи протягом 3 років після закінчення звітного періоду, в якому здійснено останній запис.

9. Дані Книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Суд установив, що позивач у 2017 - 2021 роках як фізична особа-підприємець вів господарську діяльність за КВЕД 52.11.0 (роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту), перебував на загальній системі оподаткування, тож був зобов`язаний здійснювати оподаткування своїх доходів від підприємницької діяльності за правилами статті 177 ПК України, зокрема вести Книгу обліку доходів і витрат, мати підтверджуючі документи щодо походження товару, подавати річні податкові декларації про майновий стан і доходи.

Позивач подавав до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, за 2018 рік, за 2019 рік, у яких задекларував податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Податкові декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік, за 2021 рік позивач не подавав.

У ході документальної перевірки, проведеної у жовтні 2022 року, позивач на підтвердження своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичної особи - підприємця, не надав на перевірку Книгу обліку доходів і витрат, яка використана ним для заповнення податкових декларацій про майновий стан і доходи, та розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів.

Тож відповідач, дійшовши до висновку, що позивач не вів облік доходів та витрат, здійснив перевірку загального оподатковуваного доходу (виручки у грошовій та негрошовій формі) і витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, на підставі наданих позивачем первинних та банківських документів та баз даних контролюючого органу.

Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності за період з 01.01.2017 року по 03.03.2021 року, встановлено його заниження на загальну суму 148 555,29 грн., у т.ч.: за 2018 рік на 12 773,59 грн., за 2019 рік на 95 530,80 грн., за 2020 рік на 40 250,90 грн.

Перевіркою правильності визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу, встановлено їх завищення на загальну суму 248 395,36 грн., в т.ч.: за 2017 рік на 336 549,44 грн., за 2018 рік на 12 228,22 грн., за 2019 рік на 41 941,40 грн., за 2020 рік на 33 984,46 грн.

Таким чином, за результатами перевірки встановлено заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 396 950,65 грн., у т.ч.: за 2017 рік на 336 549,44 грн., за 2018 рік на 547,37 грн., за 2019 рік на 53 589,40 грн., за 2020 рік на 6266,44 грн.

У зв`язку з цим контролюючий орган провів остаточний розрахунок суми податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету, та, застосувавши до оподатковуваного доходу ставку податку, визначену пунктом 167.1 статті 167 ПК України, донарахував податок на суму 71 451,12 грн., у т.ч.: за 2017 рік - 60 578,90 грн., за 2018 рік - 98,17 грн., за 2019 рік - 9 646,09 грн., за 2020 рік - 1 127,96 грн.

Позивач у ході судового розгляду справи не надав суду Книгу обліку доходів і витрат та не спростував висновки контролюючого органу про заниження ним у 2017 - 2021 роках чистого оподатковуваного доходу, як об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності. Позивач посилався на те, що нарахування податку вчинено поза межами строку давності, установленого статтею 102 ПК України.

Суд зазначає, що за правилами пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган мав право провести перевірку та самостійно визначити суми грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання річної податкової декларації про майновий стан і доходи, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Воднораз, згідно з пп.102.2.1 п.102.2 ст.102 ПК України грошове зобов`язання може бути нараховане без дотримання строку давності, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

Відповідно до пп.49.18.5 п.49.18 ст.49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Граничний строк для подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік припав на 09.02.2018 року (позивач подав таку декларацію 09.02.2018 року), тож закінчення строку у 1095 днів, передбаченого пунктом 102.1 ст.102 ПК України, припало на 07.02.2021 року. Граничний строк для подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік припав на 11.02.2019 року (позивач подав таку декларацію 04.02.2019 року), тож закінчення строку у 1095 днів, передбаченого пунктом 102.1 ст.102 ПК України, припало на 09.02.2022 року. Граничний строк для подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік припав на 10.02.2020 року, але позивач подав таку декларацію 27.04.2020 року, тож закінчення строку у 1095 днів, передбаченого пунктом 102.1 ст.102 ПК України, припало на 26.04.2023 року. Податкові декларації про майновий стан і доходи за 2020 та за 2021 рік позивач не подавав.

Тож на момент проведення документальної перевірки у жовтні 2022 року та прийняття у листопаді 2022 року оскаржуваного податкового повідомлення рішення про донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб за 2017 - 2020 роки строк давності, визначений п.102.1 ст.102 ПК України, не закінчився, оскільки з 18.03.2020 року перебіг цього строку було зупинено.

Суд вважає, що відповідач правомірно на підставі п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України визначив позивачу податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2017 - 2020 роки на суму 71 451,12 грн. та на підставі п.123.2 ст. 123 ПК України наклав штрафні санкції у розмірі 25 % від суми визначеного податкового зобов`язання за 2017 - 2019 роки (з урахуванням вимог пункту 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України), що склали 17580,79 грн.

Тому підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" №04 від 18.11.2022 року відсутні.

(2) Податкове повідомлення рішення форми "Р" №04 від 18.11.2022 року, яким збільшено грошове зобов`язання з військового збору.

Згідно з пунктом 2.1.6 акту перевірки позивач порушив підпункт 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з військового збору на суму 5954, 26 грн., у т.ч.: за 2017 рік 5048, 24 грн., за 2018 рік 8,18 грн., за 2019 рік 803,84 грн., за 2020 рік 94 грн. (а.с. 30 - 31, т.1)

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

1.1. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

1.2. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

1.4. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

1.5. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

1.6. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

За висновками контролюючого органу позивач занизив чистий оподатковуваний дохід, як об`єкт оподаткування військовим збором, визначений п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, на загальну суму 396 950,65 грн., у т.ч.: за 2017 рік на 336 549,44 грн., за 2018 рік на 547,37 грн., за 2019 рік на 53 589,40 грн., за 2020 рік на 6 266,44 грн.

У зв`язку з цим контролюючий орган провів розрахунок суми військового збору, що підлягає сплаті до бюджету, та, застосувавши до оподатковуваного доходу ставку податку, визначену підпунктом 1.3 пункту п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, донарахував військовий збір на суму 5 954, 26 грн., у т.ч.: за 2017 рік 5 048, 24 грн., за 2018 рік 8,18 грн., за 2019 рік 803,84 грн., за 2020 рік 94 грн.

У ході судового розгляду не спростовані висновки контролюючого органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2017, 2018, 2019, 2020 роки та доведено дотримання відповідачем строку давності при нарахуванні податкових зобов`язань з військового збору за ці податкові періоди, з урахуванням строків подання податкових декларацій про майновий стан і доходи.

Суд вважає, що відповідач правомірно на підставі п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України визначив позивачу податкові зобов`язання з військового збору за 2017 - 2020 роки на суму 5954, 26 грн. та на підставі п.123.2 ст. 123 ПК України наклав штрафні санкції у розмірі 25 % від суми визначеного податкового зобов`язання за 2017 - 2019 роки (з урахуванням вимог пункту 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України), що склали 1465,07 грн.

Тому суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

3) Податкове повідомлення-рішення форми "Д" №04 від 18.11.2022 року, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників.

Згідно з пунктом 2.2.4 акту перевірки позивач порушив вимоги п.167.1 ст.167, пп.169.1.1 п.169.1, пп.169.4.1 п.169.4 ст.169 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників на 4228,60 грн.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.180 пункту 14.1 ст.14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з пунктом 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: 164.2.1. доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до пункту 164.6 статті 164 ПК України під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України установлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

У статті 169 ПК України наведені правила перерахунку податку та податкові соціальні пільги.

Відповідно до пункту 169.1 статті 169 ПК України з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги: 169.1.1. у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Згідно з підпунктами 169.2.1, 169.2.2 пункту 169.2 статті 169 ПК України податкова соціальна пільга застосовується до нарахованого платнику податку місячного доходу у вигляді заробітної плати тільки за одним місцем його нарахування (виплати).

Платник податку подає роботодавцю заяву про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги (далі - заява про застосування пільги).

Податкова соціальна пільга починає застосовуватися до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання роботодавцем заяви платника податку про застосування пільги та документів, що підтверджують таке право. Роботодавець відображає у податковій звітності всі випадки застосування або незастосування податкової соціальної пільги згідно з отриманими від платників податку заявами про застосування пільги, а також заявами про відмову від такої пільги.

Підпунктом 169.4.1 пункту 169.1 статті 169 ПК України передбачено, що податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень.

Згідно з пунктом 171.1 статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Фізична особа - підприємець вважається податковим агентом працівника - фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи. (пункт 177.7 статті 177 ПК України)

Відповідно до абзацу 2 пункту 57.1 статті 57 ПК України податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Статтею 125-1 ПК України передбачена відповідальність за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати та передбачено, що відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу, у тому числі пені, покладається на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язку погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Контролюючий орган установив, що ФОП ОСОБА_1 як податковий агент (роботодавець) у 2017 році безпідставно застосовував податкову соціальну пільгу до доходу у вигляді заробітної плати найманих працівників, оскільки їхня заробітна плата перевищувала граничний розмір доходу, який дає право на отримання податкової соціальної пільги (у 2017 році - 2240 грн.). Це порушення позивачем вимог пп.169.1.1 п.169.1, п.169.4.1 п.169.4 ст. 169 ПК України призвело до заниження бази оподаткування та податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників за 2017 рік на суму 3649,60 грн. (додаток №2 до акту перевірки). (а.с. 110, т.1)

Також контролюючий орган установив, що ФОП ОСОБА_1 у 2018, 2019, 2020 роках обчислював податок на доходи фізичних осіб у формі нарахованої та виплаченої найманим працівникам заробітної плати, занизивши ставку податку, установлену п.167.1 ст.167 ПК України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників на загальну суму 579 грн., в т.ч. за 2018 рік - 246,32 грн., за 2019 рік - 287,30 грн., за 2020 рік - 45,38 грн. (додаток №1 до акту перевірки). (а.с. 108 -109, т.1)

Контролюючий орган на підставі п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України визначив позивачу податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб з урахуванням строків давності, установлених статтею 102 ПК України, а саме з серпня 2017 року по лютий 2020 року - в сумі 2108,82 грн., наклав на позивача штраф, передбачений п.125-1.2 ст. 125-1 ПК України у розмірі 25 % суми податку, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету, який склав 515,86 грн., та на підставі пп.129.1.4 п.129.1 ст.129 ПК України нарахував пеню в сумі 1425,84 грн. (а.с. 2, 4, т.3)

Позивач правильність розрахунків грошового зобов`язання, штрафних санкцій та пені не оскаржує.

Відповідач довів правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення форми "Д" №04 від 18.11.2022 року, тож у задоволенні позову про його скасування слід відмовити.

(4) Податкове повідомлення-рішення форми "Р" №04 від 18.11.2022 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 2.6 акту перевірки позивач порушив вимоги п.181.1 ст.181, п.183.1, п.183.2 ст.183, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 113 387 грн., в т.ч. - січень 2018 року (11.01.2018 по 31.01.2018) 2891 грн., лютий 2018 року 3219 грн., березень 2018 року 757 грн., квітень 2018 року 4018 грн., травень 2018 року 4965 грн., червень 2018 року 4661 грн., липень 2018 року 3827 грн., серпень 2018 року 5466 грн., вересень 2018 року 3828 грн., жовтень 2018 року 5055 грн., листопад 2018 року 3176 грн., грудень 2018 року 4589 грн.; січень 2019 року 3656 грн., лютий 2019 року 3410 грн., березень 2019 року 7632 грн., квітень 2019 року 6066 грн., травень 2019 року 6674 грн., червень 2019 року 3444 грн., липень 2019 року 8178 грн., серпень 2019 року 6253 грн., вересень 2019 року 4722 грн., жовтень 2019 року 3895 грн., листопад 2019 року 902 грн., грудень 2019 року 4053 грн., січень 2020 року 1756 грн., лютий 2020 року 2496 грн., березень 2020 року 2167 грн., квітень 2020 року 724 грн., травень 2020 року 907 грн.

Контролюючий орган у ході перевірки установив, що згідно з податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2017 рік ФОП ОСОБА_1 його дохід з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року склав 1 109 411, 28 грн. Граничний обсяг доходів в 1 000 000 грн. досягнуто в грудні 2017 року. Тому, на думку контролюючого органу, позивач відповідно до пункту 183.2 статті 183 ПК України повинен був не пізніше 11.01.2018 року зареєструватися платником податку на додану вартість. У зв`язку з невиконанням цього обов`язку, починаючи з 11.01.2018 року ФОП ОСОБА_1 несе відповідальність за ненарахування та несплату податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування відповідно до п.183.10 ст.183 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання та донарахування сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість, виходячи з обсягу поставок за період з 11.01.2018 року по 31.03.2021 року - а саме отриманого у ці періоди доходу (виручки) позивача.

Відповідач при складанні цього податкового повідомлення-рішення присвоїв йому номер та вніс його до реєстру податкових повідомлень-рішень, як це передбачено статтею 58 ПК України, пунктом 10 розділу ІІ, пунктом 1 розділу IV Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року №1204, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 року за № 124/28254 (а.с. 5 - 7, т.3)

Проте відповідач при надісланні примірника цього податкового повідомлення-рішення позивачу не вказав у ньому його номер та дату, що, на думку позивача, є підставою для скасування цього рішення.

Перелік платників податку для цілей оподаткування податком на додану вартість міститься у статті 180 ПК України. Відповідно до підпункту 2 пункту 180.1 статті 180 ПК України для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Згідно з підпунктом "б" 14.1.139 пункту 14.1 статті 14 ПК України особа для цілей розділу V цього Кодексу, який регулює порядок оподаткування ПДВ, - це зокрема фізична особа - підприємець, яка: або є платником податків і зборів, встановлених цим Кодексом, крім єдиного податку; або є платником єдиного податку за ставкою, що передбачає сплату податку на додану вартість; або є платником єдиного податку за ставкою, що передбачає включення податку на додану вартість до складу єдиного податку, і добровільно переходить у встановленому цим Кодексом порядку на сплату єдиного податку за ставкою, що передбачає сплату податку на додану вартість.

Вимоги щодо реєстрації осіб як платників податку на додану вартість передбачені статтею 181 ПК України.

Згідно з пунктом 181.1 статті 181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Порядок реєстрації платників податку на додану вартість унормований статтею 183 ПК України.

Відповідно до пунктів 183.1, 183.2, 183.10 статті 183 ПК України будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

У разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Пунктом 185.1 статті 185 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Зміст наведених положень статей 181, 183 ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що у разі нарахування (сплати) особі протягом останніх 12 календарних місяців загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, яка сукупно перевищує 1000000 грн. (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання).

При цьому застереження "без урахування податку на додану вартість" слід розуміти як необхідність вирахування суми цього податку із загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг; в іншому випадку вказане правове положення не матиме застосування, оскільки відповідні норми стосуються осіб, що не є платниками податку на додану вартість та не пов`язані з жодним іншим таким податком, окрім того, що сплачується ними при придбанні товарів (послуг).

Така правова позиція формульована у постановах Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі №300/91/19, від 21.05.2020 року у справі №815/2297/15 та від 16.07.2020 року у справі №810/5229/15, від 12.08.2021 року у справі №815/4591/17.

Натомість відповідач при обчисленні суми від здійснення позивачем операцій з постачання товарів (у тому числі реалізації підакцизних товарів), що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V ПК України, за період з січня по грудень 2017 року, всупереч правилу, передбаченому пунктом 181.1 статті 181 ПК України, та нормі пункту 188.1 статті 188 ПК України, не вирахував з неї суми ПДВ, які позивач сплатив при придбанні цих товарів, що призвело до помилкового висновку про перевищення позивачем обсягу оподатковуваних операцій, встановленого цією нормою в 1 000 000 грн., та його обов`язок зареєструватися платником ПДВ.

Отже, суд визнає неправомірними висновки контролюючого органу про порушення позивачем порядку реєстрації платником податку на додану вартість та покладення на нього обов`язку з нарахування та сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що свідчить про незаконність визначення йому грошового зобов`язання з цього податку в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні форми "Р" №04 від 18.11.2022 року.

Тому позов в частині вимог про визнання протиправним та скасування цього рішення слід задовольнити.

(5) Податкове повідомлення-рішення форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року, яким на підставі п.121.1 ст.121 ПК України застосовано штраф у розмірі 1020 грн.

Згідно з пунктом 2.1.2 акту перевірки позивач вчинив порушення пп.16.1.5 п.16.1 ст.16, п.44.3, ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України - ненадання посадовим особам органів ДПС у повному обсязі всіх документів, що належать та пов`язані з предметом перевірки.

Відповідно до п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний: 16.1.5. подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання; 16.1.12. забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до вимог пункту 44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

Передбачені цим пунктом терміни зберігання документів продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів 20.1.2, 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право: для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до пунктів 85.4, 85.6 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Пунктом 121.1 статті 121 ПК України передбачено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

У ході документальної позапланової невиїзної перевірки позивач на запити контролюючого органу від 04.10.2022 року та від 06.10.2022 року не надав усі витребувані документи, а саме книги обліку розрахункових операцій за 2017 - 2021 роки, книгу обліку доходів та витрат (форми №10), про що складено акт №336/11-28-24-04 від 11.10.2022 року. (164 - 165, т.1)

Тому суд визнає правомірним накладення на позивача штрафу, передбаченого п.121.1 ст.121 ПК України, та не вбачає підстав для скасування податкового повідомлення-рішення форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року.

Суд зауважує, що на час прийняття цього податкового повідомлення-рішення діяла норма абзацу 18 підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України (у редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану" від 12.05.2022 року №2260-ІХ, який набрав чинності 27.05.2022 року), яка передбачала, що у разі виявлення порушень законодавства за результатами проведення перевірок до платників податків застосовується відповідальність згідно з цим Кодексом, законами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, з урахуванням обставин, передбачених підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 цього Кодексу, що звільняють від фінансової відповідальності. При цьому вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовуються.

Тож оскільки це порушення податкового законодавства (ненадання контролюючому органу документів при здійсненні податкового контролю) вчинене позивачем у жовтні 2022 року та тоді ж виявлене відповідачем (тобто після 27.05.2022 року), то на це порушення не поширювався мораторій на застосування штрафних санкцій, передбачений пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, який стосувався порушень, вчинених у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

(6) Податкове повідомлення-рішення форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року, яким на підставі п.119.1 ст.119 ПК України застосовано штраф у розмірі 1020 грн.

Згідно з пунктом 2.2.2 акту перевірки ФОП ОСОБА_1 в порушення п.51.1 ст.51, п.70.16 ст.70, пп. "б" п.176.2 ст.176 ПК України не подавав податкові розрахунки про суми доходів, нарахованих (виплачених) фізичним особам-підприємцям (форма № 1ДФ) за 2017 2020 роки.

Згідно з пунктом 2.2.3 акту перевірки ФОП ОСОБА_1 в порушення пп. "а", "б", "г" п.176.2 ст.176 ПК України подав податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) з недостовірними відомостями за ІУ квартал 2018 року та І квартал 2019 року.

Пунктом 51.1 статті 51 ПК України передбачено, що платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Відповідно до пункту 70.16 статті 70 ПК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, самозайняті особи, податкові агенти подають безоплатно в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, контролюючим органам за своїм місцезнаходженням інформацію про фізичних осіб, що пов`язана з реєстрацією таких осіб як платників податків, нарахуванням, сплатою податків і контролем за дотриманням податкового законодавства України, із зазначенням реєстраційних номерів облікових карток платника податків або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), зокрема:

70.16.1. органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, податкові агенти - про дату прийняття на роботу або звільнення з роботи фізичних осіб протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу, а також інформацію, передбачену статтею 51 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається; в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку; г) подавати контролюючому органу інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та згідно з процедурою, визначеною цим розділом та розділом II цього Кодексу; ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 177.8 статті 177 ПК України під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 року за №111/26556, затверджено форму Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку.

Статтею 119 ПК України установлена відповідальність за порушення платником податків порядку подання інформації про фізичних осіб - платників податків.

Пунктом 119.1 статті 119 ПК України передбачено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються у випадках, якщо недостовірні відомості або помилки в податковій звітності про суми доходів, нараховані (сплачені) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), виникли у зв`язку з виконанням податковим агентом вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу та були виправлені відповідно до вимог статті 50 цього Кодексу.

Контролюючий орган у ході перевірки установив, що позивач у періоді, що перевірявся, своєчасно подавав щоквартальні Податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), про що вказано на сторінках 19 - 20 акту перевірки.

В акті перевірки відсутні відомості про виплату позивачем у ці періоди доходу фізичним особам-підприємцям, а відповідач не довів, що позивач виступав щодо таких фізичних осіб - підприємців податковим агентом та мав обов`язки, передбачені п.51.1 ст.51, п.70.16 ст.70, пп. "б" п.176.2 ст.176 ПК України, зокрема щодо відображення таких доходів у Податкових розрахунках №1ДФ чи подання іншої податкової звітності (окремих розрахунків). Тож у цій частині висновки акту перевірки є безпідставними.

За змістом статті 119 ПК України, умовою притягнення платника до відповідальності за подання з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, є те, що такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку.

У ході судового розгляду справи відповідач не довів правомірність висновків акту перевірки про подання позивачем недостовірних відомостей у Податкових розрахунках №1ДФ за ІУ квартал 2018 року та І квартал 2019 року щодо сум нарахованого та виплаченого податку. На вимогу суду відповідач не надав суду ні таких податкових розрахунків, ні відомостей про нарахування заробітної плати, на які він посилався, та не довів наявність помилок чи недостовірних відомостей у податковій звітності та те, що вони призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку.

Тому суд визнає незаконним накладення на позивача штрафу, передбаченого п.119.1 ст.119 ПК України, а податкове повідомлення-рішення форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року визнає протиправним та скасовує його.

(7) Податкове повідомлення-рішення форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року, яким на підставі п.120.1 ст.120 ПК України застосовано штраф у розмірі 680 грн.

Згідно з пунктом 2.1.1 акту перевірки позивач порушив п.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.5 ст.177 ПК та не подав податкові декларації про майновий стан і доходи за 2020 та 2021 роки.

Пунктом 177.5 статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Відповідно до пункту 177.11 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого на доходи від підприємницької діяльності в розмірах, визначених відповідно до закону.

Фізичні особи, стосовно яких проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням, подають податкову декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності, у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

У разі проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням останнім базовим податковим (звітним) періодом є період з дня, наступного за днем закінчення попереднього базового податкового (звітного) періоду до останнього дня календарного місяця, в якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Статтею 120 ПК України передбачена відповідальність за неподання або несвоєчасне подання податкової звітності або невиконання вимог щодо внесення змін до податкової звітності.

Так, згідно з пунктом 120.1 статті 120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Поряд з цим, пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України визначено, що за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за:

- порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії;

- відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу;

- порушення вимог законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального, спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Суд зазначає, що граничний термін подання річної податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік припав на 09.02.2021 року, а граничний термін подання податкової декларації про майновий стан і доходи за січень - березень 2021 року (з огляду на факт державної реєстрації припинення підприємницької діяльності 03.03.2021 року) припав на 20.04.2021 року. Позивач не подав цю податкову звітність до контролюючого органу. Оскільки ці порушення вчинені у лютому та квітні 2021 року (тобто у період, який вказаний у пункті 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України), тому відповідач не мав права застосовувати до позивача штрафи, передбачені пунктом 120.1 статті 120 ПК України.

Тож податкове повідомлення-рішення форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року є протиправним, а позов про його скасування слід задовольнити.

(8) Податкове повідомлення-рішення форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року, яким на підставі п.117.1 ст.117 ПК України застосовано штраф у розмірі 340 грн.

Згідно з пунктом 1.7 акту перевірки ФОП ОСОБА_1 використовував для підприємницької діяльності щодо торгівлі продовольчими товарами магазин, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач не подавав відомості про об`єкт оподаткування (форма №20-ОПП) на цей об`єкт оподаткування, чим порушив вимоги пункту 63.3 статті 63 ПК України.

Пунктом 63.3 статті 63 ПК України передбачено, що з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

Розділом VII Порядку №1588 унормований такий порядок обліку об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням:

8.1. Платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом.

8.2. Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

8.3. Якщо у платника податків відбувається реєстрація, створення чи відкриття об`єкта оподаткування на території адміністративно-територіальної одиниці, де він не перебуває на обліку, то такий платник податків зобов`язаний стати на облік за неосновним місцем обліку у контролюючому органі за місцезнаходженням такого об`єкта у порядку, визначеному розділом VII цього Порядку.

8.4. Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

У повідомленні за формою №20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду.

Під час надання повідомлень за формою № 20-ОПП застосовується принцип укрупнення інформації, яка надається про об`єкт оподаткування (наприклад, якщо подається інформація про об`єкти оподаткування - офіс, склад, склад-магазин, розташовані в одному офісному центрі за одною адресою, достатньо надати інформацію за одним із типів об`єктів оподаткування, зазначивши у найменуванні: офіс, склад, склад-магазин).

Статтею 117 ПК України передбачена відповідальність за порушення встановленого порядку взяття на облік (реєстрації) у контролюючих органах.

Відповідно до пункту 117.1 статті 117 ПК України неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.

Суд установив, що у періоді, що перевірявся, а саме з 01.01.2017 року по 03.03.2021 року позивач провадив господарську діяльність у магазині за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач користується цим об`єктом нерухомого майна на підставі акту прийняття будівлі в експлуатацію. На цю господарську одиницю у серпні 2015 року позивач зареєстрував реєстратор розрахункових операції, а у жовтні 2016 року, жовтні 2017 року, жовтні 2018 року, жовтні 2019 року отримував ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями на це місце торгівлі.

Позивач не подавав до контролюючого органу повідомлення форми №20-ОПП за цей об`єкт, через який він провадив діяльність та який пов`язаний із виникненням у нього об`єкту оподаткування. Тож контролюючий орган правомірно застосував до позивача штраф у розмірі 340 грн., передбачений пунктом 117.1 статті 117 ПК України, про що виніс податкове повідомлення-рішення форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року. Підстави для скасування цього рішення відсутні.

На момент проведення документальної перевірки у жовтні 2022 року та прийняття у листопаді 2022 року оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про нарахування штрафної санкції граничний строк, визначений п.113.1 ст.113 ПК України, п.102.1 ст.102 ПК України, не закінчився, оскільки з 18.03.2020 року перебіг цього строку було зупинено, а порушення є триваючим.

При вирішенні спору у цій частині суд враховує правові висновки, наведені у постановах Верховного Суду від 21.07.2020 року у справі № 826/14197/17, від 20.05.2021 року у справі №560/3008/19, від 11.04.2023 року у справі №260/2584/21 у подібних правовідносинах щодо застосування норм п.117.1 ст.117 ПК України.

(9) Податкове повідомлення-рішення форми "С" №04 від 18.11.2022 року, яким на підставі пункту 1 статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" до позивача застосовані фінансові санкції у розмірі 441 807, 56 грн.

Згідно з пунктами 1.8, 2.10.2 акту перевірки позивач з 01.01.2017 року по 22.02.2020 року не застосовував реєстратор розрахункових операцій для розрахунків платіжними картками (через POS-термінал), чим порушив вимоги пункту 1 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (непроведення розрахункових операцій для розрахунків платіжними картками без РРО та невидача розрахункових документів встановленого зразка, що підтверджує факт купівлі товару). Відповідно до виписок КБ "Приват Банк" сума коштів, проведених через термінал, склала: за 2017 рік 148 804, 96 грн., за 2018 рік 159 189, 65 грн., за 2019 рік 130 393 грн., 2020 рік 3 419, 25 грн., усього 441 807, 56 грн.

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи-підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Згідно з Преамбулою Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" його дія поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі. Встановлення норм щодо незастосування реєстраторів розрахункових операцій у інших законах, крім Податкового кодексу України, не допускається.

Відповідно до статті 2 цього Закону у ньому терміни вживаються у такому значенні:

- розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;

- реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо;

- фінансова санкція - грошова сума, що стягується за порушення вимог цього Закону з суб`єктів господарювання до відповідного бюджету.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Відповідальність за порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачена Розділом V цього Закону.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

1) у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

- 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

- 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суми фінансових санкцій, які визначені статтями 17 - 24 цього Закону, підлягають перерахуванню суб`єктами господарювання до Державного бюджету України в десятиденний термін з дня прийняття органами доходів і зборів рішення про застосування таких фінансових санкцій.

Згідно з пунктом 109.2 статті 109 ПК України вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 110 ПК України передбачено, що платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пунктів 111.1, 111.2 статті 111 ПК України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: 111.1.1. фінансова; 111.1.2. адміністративна; 111.1.3. кримінальна.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Згідно з пунктом 113.3 статті 113 ПК України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. Застосування за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), не передбачених цим Кодексом та іншими законами України, не дозволяється.

З аналізу норм Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" вбачається, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані проводити розрахункові операції через зареєстровані, опломбовані в установленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій. За невиконання такого обов`язку суб`єкти господарювання несуть відповідальність, передбачену пунктом 1 статті 17 цього Закону у вигляді фінансових санкцій за рішенням контролюючого органу. Базою для нарахування фінансових санкції є вартість товарів, проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом.

Відповідач визначив вартість товарів, розрахунки за які за його висновками були проведені на господарській одиниці позивача платіжними картками (через POS-термінал) та без використання РРО, на підставі виписок КБ "Приват Банк" за 2017 - 2020 роки і така вартість склала 441 807, 56 грн. (а.с. 243, т.2) Втім в акті перевірки не вказано, які саме товари були предметом цих розрахункових операцій.

Між тим, на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення форми "С" №04 від 18.11.2022 року діяла норма пункту 12 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", якою було передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, санкції за порушення вимог цього Закону не застосовуються, крім санкцій за порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів.

Відповідач не довів суду, що розрахункові операції з продажу товарів, які за його висновками проведені з порушенням вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", стосувалися саме чи виключно підакцизних товарів, що дало йому підстави застосувати фінансову санкцію, передбачену пунктом 1 статті 17 цього Закону, та визначити її у розмірі 100% вартості таких товарів, попри норму пункту 12 розділу ІІ цього ж Закону.

Окремо суд зазначає, що суб`єктами відповідальності за статтею 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" є виключно суб`єкти господарювання, а фінансові санкції за порушення вимог цього Закону стягуються саме з суб`єктів господарювання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно з частинами 1, 3 статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність: безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється; із залученням або без залучення найманої праці; самостійно або спільно з іншими особами.

Відповідно до частини 2 статті 50, частини 1 статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Частиною 9 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Суд установив, що 03.03.2021 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Тож оскільки позивач з 03.03.2021 року втратив статус фізичної особи-підприємця та суб`єкта господарювання, тому з цього моменту він не підпадає під сферу дії Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

На час проведення у жовтні 2022 року перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення форми "С" №04 від 18.11.2022 року ОСОБА_1 вже не був суб`єктом господарювання, тому до нього, як до фізичної особи, фінансова санкція, передбачена статтею 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", не могла бути застосована.

Подібний висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі №813/2113/16.

Суд зазначає, що за правилами пункту 65.10 статті 65 ПК України державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання.

Пунктом 97.3 статті 97 ПК України передбачено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи.

Особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків, стосовно фізичної особи - підприємця є така фізична особа (пп.97.4.3 п.97.4 ст.97 ПК України).

Суд вважає, що фінансові санкції за порушення вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" не є податковими зобов`язаннями (податком, збором) у розумінні Податкового кодексу України, а застосування контролюючим органом таких фінансових санкції до фізичної особи після припинення підприємницької діяльності останнього суперечить закону. У спірних правовідносинах ці фінансові санкції не набули статусу грошового зобов`язання чи податкового боргу платника.

Суд прийшов що висновку, що ГУ ДПС у Кіровоградській області, приймаючи податкове повідомлення-рішення форми "С" №04 від 18.11.2022 року, безпідставно застосувало до ОСОБА_1 фінансові санкції, передбачені пунктом 1 статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у розмірі 441 807,56 грн. Отже, вказане рішення є протиправним, а позов про його скасування слід задовольнити.

Згідно з частинами 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду з позовними вимогами майнового характеру на загальну суму 687 103,07 грн. сплатив судовий збір у розмірі 6876 грн., що є більшим від ставки судового збору, установленої підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою адміністративного позову майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, що у даній справі становить 6871, 03 грн.

Суд задовольнив позовні вимоги частково - на суму 585 241, 31 грн. (141 733,75 грн. + 1020 грн. + 680 грн. + 441 807, 56 грн.). Тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 5852, 41 грн.

Кошти зайво сплаченого судового збору у сумі 4,97 грн. можуть бути повернуті позивачу з державного бюджету за його клопотанням та за ухвалою суду.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області форми "Р" №4 від 18.11.2022 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області форми "ПС" №04 від 18.11.2022 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області форми "С" №04 від 18.11.2022 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 5852, 41 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. ЧЕРНИШ