Справа № 240/13867/23
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 240/13867/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Корольовського району про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення;

- зобов`язати відповідача встановити позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення встановленого зразка.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач з 15.01.1987 по 11.08.10987 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, перебував у складі Управління будівництва-605, яка дислокувалась в м. Чорнобиль, була військовою частиною та залучалась до ліквідації наслідків аварії; відповідач повторно надіслав позивачу відповідь, в якій повторно відмовив у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення; умовами для набуття статусу з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених п. 9 ч.2 ст. 7 Закону України № 3551-ХІІ є настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони чи військових формувань; відповідно до законодавства підставою для отримання посвідчення інваліда війни є наявність у особи довідки медико-соціальної комісії про групу та причину інвалідності, а такий висновок МСЕК у позивача є.

Ухвалою від 24.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що в наданих позивачем документах відсутні відомості про його участь саме у формуванні Цивільної оборони, що є підставою для відмови у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до вимог пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Щодо заяви позивача (вх. від 20.10.2023) про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, то суд відмовляє в його задоволенні керуючись п. 2 ч. 6 ст. 262 КАС України, оскільки вказана справа не є справою, передбаченою ч. 4 ст. 12 КАС України, розгляд справи в спрощеному провадженні ніяким чином не позбавляє позивача права заявляти клопотання про витребування доказів та інші, подавати заяви по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, позивач з 15.01.1987 по 11.08.10987 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі Управління будівництва-605, має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році 1 категорії.

Згідно із експертними висновками Вінницької регіональної міжвідомчої експертної комісії по установленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 11.06.2007 №11739, Центральної міжвідомчої експертної комісії від 28.10.2020, довідки до акту огляду МСЕК серія 10ААБ № 234502 захворювання ОСОБА_1 має другу групу інвалідності, захворювання, так, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24.11.2022 по справ № 240/14964/22 відповідач розглянув звернення ОСОБА_1 від 02.08.2022 та листом № 2153/03-01 від 22.12.2022 повідомив позивача про відсутність підстав для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни як по п.1 ч.2 ст.7 так і по пункту 9 ч.2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки в наданих документах не вбачається, що захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, що він був військовослужбовцем або особою вільнонайомного складу, брав безпосередню участь в складі зведеного загону Цивільної оборони, сформованого на базі об`єднання "Хімволокно".

Позивач, вважаючи, що він має право на отримання статусу інваліда війни відповідно до п. 9 ч.2 ст. 7 Закону України № 3551-ХІІ, а відповідач не встановивши йому такого статусу та не видавши відповідного посвідчення, вчинив протиправну бездіяльність, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. № 3551-XII (в подальшому - Закону № 3551-XII).

Згідно із ч.2 ст. 4 Закону № 3551, до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 6 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Суд звертає увагу, що не всі особи, які виконували роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підпадають під дію наведеної статті.

Умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також інвалідність у нього настала у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Ці обставини, свідчать про поширення на позивача пільг, гарантій і компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») окрім факту настання у особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено) Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони, та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Позивач не надав належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони.

Ця обставина є істотною, оскільки в протилежному випадку статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно з підпунктом 1 частини першої статті 9 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом від 25 вересня 2018 року у справі №806/5085/15, від 11 жовтня 2018 року у справі № 674/1239/17, від 31 січня 2019 року у справі №368/1131/17, від 20 лютого 2019 року у справі №817/237/18, від 10 липня 2019 року у справі №360/2690/17, від 18 вересня 2019 року у справі №674/450/17, від 14 серпня 2020 року у справі № 620/3108/19.

В позові позивач посилається на довідку Департаменту соціального та гуманітарного забезпечення Міністерства оборони України (а.с.20), в якій зазначено, що управління будівництва-605 дислокувалась в м. Чорнобиль, однак з вказаної довідки не вбачається, що вказане управління відносилось до формувань Цивільної оборони.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження його статусу інваліда інваліда війни відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-ХІІ, йому і не може бути видано відповідне поствідчення.

Таким чином, перевіривши в межах доводів позовної заяви спірну бездіяльність на відповідність приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, суд вважає, що відповідач, не надавши позивачу статусу інваліда війни і не видавши відповідного посвідчення діяв у відповідності до законодавства, а тому в позові належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 243, 248 КАС України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Корольовського району (пл. Польова, 8, каб. 209, м. Житомир,10009, код 42103215) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк