Справа № 200/4348/23
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2023 року Справа№200/4348/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся, через свого представника, з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (відповідач 2), в якому просить суд ( з урахування уточнення позовних вимог від 24.08.2023):

визнати протиправним та скасувати рішення №65 від 14.04.2023 відповідача 1 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийняту за результатами розгляду заяви від 07.04.2023 зареєстровану за № 1278;

визнати протиправним та скасувати рішення №65 від 14.04.2023 відповідача 2 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийняту за результатами розгляду заяви від 30.05.2023;

визнати протиправним дії відповідача 1 щодо не зарахування: до страхового та пільгового стажу: період з 24.01.1994 по 18.09.1998, з 19.09.1998 по 04.01.1999, з 24.10.2007 по 29.07.2010; до пільгового стажу: період з 02.03.2022 по 28.02.2023.; страховий та пільговий стаж із розрахунку - один місяць служби за три місяці періодів проходження військової служби з 02.03.2022 по 28.02.2023;

визнати протиправним дії відповідача 2 щодо не зарахування: до страхового та пільгового стажу: період з 24.01.1994 по 18.09.1998, з 19.09.1998 по 04.01.1999, з 24.10.2007 по 29.07.2010; до пільгового стажу: період з 02.03.2022 по 28.02.2023; страхового та пільгового стажу за період проходження військової служби з 02.03.2022 по 28.02.2023 із розрахунку - один місяць служби за три місяці;

зобов`язати відповідача 1 зарахувати: до страхового та пільгового стажу: період з 24.01.1994 по 18.09.1998, з 19.09.1998 по 04.01.1999, з 24.10.2007 по 29.07.2010; до пільгового стажу: період з 02.03.2022 по 28.02.2023; страховий та пільговий стажу із розрахунку - один місяць служби за три місяці за період проходження військової служби з 02.03.2022 по 28.02.2023;

зобов`язати відповідача 2 зарахувати: до страхового та пільгового стажу: період з 24.01.1994 по 18.09.1998, з 19.09.1998 по 04.01.1999, з 24.10.2007 по 29.07.2010; до пільгового стажу: період з 02.03.2022 по 28.02.2023; страховий та пільговий стажу із розрахунку - один місяць служби за три місяці за період проходження військової служби з 02.03.2022 по 28.02.2023;

зобов`язати відповідача 1 повторно розглянути заяву від 07.04.2023 № 1278 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та заяву від 30.05.2023 із зарахуванням до страхового та пільгового стажу: період з 24.01.1994 по 18.09.1998, з 19.09.1998 по 04.01.1999, з 24.10.2007 по 29.07.2010, до пільгового стажу: період з 02.03.2022 по 28.02.2023, а також зарахуванням страхового та пільгового стажу період проходження військової служби з 02.03.2022 по 28.02.2023 із розрахунку - один місяць служби за три місяці;

зобов`язати відповідача 2 повторно розглянути заяву від 30.05.2023 із зарахуванням до страхового та пільгового стажу: період з 24.01.1994 по 18.09.1998, з 19.09.1998 по 04.01.1999, з 24.10.2007 по 29.07.2010, до пільгового стажу: період з 02.03.2022 по 28.02.2023, а також зарахуванням страхового та пільгового стажу період проходження військової служби з 02.03.2022 по 28.02.2023 із розрахунку - один місяць служби за три місяці;

зобов`язати відповідача 1 та відповідача 2 призначити, нарахувати та виплачувати пенсію згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 19.01.2023 з зарахуванням до страхового та пільгового стажу: період з 24.01.1994 по 18.09.1998, з 19.09.1998 по 04.01.1999, з 24.10.2007 по 29.07.2010, до пільгового стажу: період з 02.03.2022 по 28.02.2023, а також зарахуванням страхового та пільгового стажу період проходження військової служби з 02.03.2022 по 28.02.2023 із розрахунку - один місяць служби за три місяці.

Позовні вимоги вмотивовано протиправністю незарахування до пільгового стажу спірних періодів роботи та навчання. Вважає, що вимоги підтверджуються безпосередньо записами трудової книжки, відомостями диплому та наданих довідок.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.08.2023 позовну заяву залишено без руху.

Після усунення недоліків, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20.09.2023 від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у рішенні №65 від 14.04.2023.

20.09.2023 від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки за доданими документами згідно трудової книжки НОМЕР_1 , до страхового стажу не зараховано період роботи з 19.09.1998 по 04.01.1999, оскільки дата наказу містить виправлення, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок;

Зазначає, що відповідачем 2 до пільгового стажу позивача не зараховано наступні період роботи: з 24.01.1994 по 18.09.1998, оскільки відсутня довідка, що уточнює пільговий характер роботи; з 24.10.2007 по 29.07.2010 на території Російської Федерації, оскільки з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РСФСР по 31.12.1991; період проходження військової служби з 02.03.2022 по 28.02.2023, оскільки позивач на момент призову на військову службу не працював за професією і не займав посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім цього вказує, що листування з Російською Федерацією припинено, а тому ніякі запити про надання довідки про стаж, до Російської Федерації відповідач 2 не здійснював.

Щодо пільгового обчислення стажу за період проходження служби в складі діючої армії в період бойових дій то відповідно до вимог Закону №1058 не передбачено зарахування стажу в потрійному розміри. Оскільки, Позивачем звернення на призначення пенсії за віком відбулося відповідно до вимог Закону №1058, підстав для зарахування страхового та пільгового стажу період проходження військової служби з 02.03.2022 по 28.02.2023 із розрахунку один місяць служби за три немає. Вважає, що позивач намагається отримати одночасно обрахунок стажу за положеннями одразу двох нормативно-правових актів Закону №1058 та Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІ.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

07.04.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою №1278 про призначення пенсії за віком Список №1 відповідно до Закону №1058.

За принципом екстериторіальності вказану заяву розглянуто відповідачем 1 та винесено рішення №65 від 14.04.2023 про відмову про призначення пенсії за віком Список №1 відповідно до Закону №1058.

Страховий стаж становить 23 роки 05 днів. Пільговий стаж за Списком №1 становить 08 років 07 місяців 16 днів. Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах Позивачу за Списком №1, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.

05.05.2023 представник позивача звернувся із запитом №6969/8, у відповідь на який Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 11.05.2023 повідомив, що на підставі розгляду доданих документів до вказаної заяви не зараховано до страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 періоди роботи: - з 01.09.1989 по 03.06.1992 - навчання в ПТУ, оскільки Позивач не надав диплом; - з 04.06.1992 по 07.12.1993 - військова служба, у зв`язку із відсутністю військового квитка; з 24.10.2007 по 29.07.2010 - відсутні данні в персоніфікованому обліку про сплату страхових внесків; з 24.02.2017 по 19.04.2017 - відсутні данні в персоніфікованому обліку.

До пільгового стажу не зараховано періоди: - з 24.01.1994 по 18.09.1998, оскільки відсутня довідка, що уточнює пільговий характер роботи; - з 19.09.1998 по 04.01.1999, оскільки відсутня довідка, що уточнює пільговий характер роботи; - з 29.01.1999 по 10.02.1999, оскільки Позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати; - з 24.10.2007 по 29.07.2010, оскільки відсутня довідка, що уточнює пільговий характер роботи, а також відсутні данні в персоніфікованому обліку про сплату страхових внесків.

30.05.2023 позивач звернувся із заявою №1950 про призначення пенсії за віком Список №1 відповідно до Закону №1058.

За принципом екстериторіальності вказану заяву розглянуто відповідачем 2 та винесено рішення №65 від 07.06.2023 про відмову про призначення пенсії за віком Список №1 відповідно до Закону №1058.

Страховий стаж становить 18 роки 11 місяців 07 днів. Пільговий стаж за Списком №1 становить 08 років 07 місяців 18 днів. Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах Позивачу за Списком №1, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

У рішенні також зазначено, що за доданими документами згідно трудової книжки НОМЕР_1 , до страхового стажу не зараховано період роботи з 19.09.1998 по 04.01.1999, оскільки дата наказу містить виправлення, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

16.06.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області щодо надання інформації з приводу відмовного рішення.

У відповідь на заяву представником ГУ ПФУ в Донецькій області надано лист від 17.07.2023 №13403-12131/В-02/8-0500/23 в якому зазначено, що за наданими документами та даними персоніфікованого обліку страховий стаж позивача, врахований по 28.02.2023 та обчислений у відповідності до ст.24 Закону №1058, склав 27 років 01 місяць 18 днів, в тому числі на пільгових умовах за Списком №1 - 08 років 07 місяців 18 днів. 07.06.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення відмовити в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списом №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058 у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу 10 років.

До матеріалів справи додано:

Трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 з якої вбачається, що позивача за спірні періоди працював: - з 24.01.1994 по 18.09.1998 гірником підземним та прохідником підземним на підприємстві Третього шахтопрохідницького будівельного управління тресту «Донецькшахтопрохідка»; - з 19.09.1998 по 04.01.1999 прохідником підземним на Гірничопрохідницькому підприємстві «Нівелір»; - з 24.10.2007 по 29.07.2010 прохідником підземним у Філії ДВАТ «Трест Донецькшахтопрохідка» на території Російської Федерації.

Військовий квиток НОМЕР_2 та довідку №2074 від 26.03.2023 військової частини НОМЕР_3 з якої вбачається, що позивач дійсно у період з 02.03.2022 по 13.02.2022, з 09.08.2022 по 15.08.2022, з 02.09.2022 по 20.09.2022, з 15.10.2022 по 27.11.2022, з 07.12.2022 по 22.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення га інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України перебуваючи поблизу м. Бахмут Донецької області.

З наданого відповідачем 2 розрахунку стажу позивача форми РС-право на дату звернення 30.05.2023 вбачається, що період роботи позивача: з 24.01.1994 по 18.09.1998 зараховано до страхового стажу, проте не зараховано до пільгового; з 19.09.1998 по 04.01.1999 не зараховано ні до страхового, а ні до пільгового; з 24.10.2007 по 29.07.2010 не зараховано ні до страхового, а ні до пільгового; період військової служби за період 02.03.2022 по 28.02.2023 зараховано до страхового стажу у ординарному розрахунку, а саме 11 місяців 27 днів.

Інші періоди у даній справи не спірними, а документи, які не відносились до спірних правовідносин судом не досліджувались.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Щодо відсутності довідки, що уточнює пільговий характер роботи.

Ч. 1 і ч. 3 ст. 44 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 64 Закону № 1058-IV передбачено, що Виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 цього Закону.

П.п.2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 20 розділу «Особливості підтвердження стажу роботи окремих категорій працівників» Порядку №637 передбачено, що в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Суд зазначає, що надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно лише у випадку відсутності трудової книжки або коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.

Між тим записи у трудовій книжці, які містяться в матеріалах справи, підтверджують пільговий стаж роботи позивача з 24.01.1994 по 18.09.1998, з 19.09.1998 по 04.01.1999, з 24.10.2007 по 29.07.2010, що надає право на включення цих періодів до страхового та пільгового трудового стажу позивача.

Наведе відповідає висновкам Верховного Суду в постанові від 22.03.2018 у справі №208/235/17(2-а/208/105/17).

Щодо відсутності даних в персоніфікованому обліку про сплату страхових внесків.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у ст. 20 Закону №1058, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (ч. 2 ст. 20 цього Закону).

Відповідно до ст. 11 Закону №1058, застрахованими особами є громадяни, які працюють на підприємствах, в установах і організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи за договорами цивільно-правового характеру.

За осіб, які працюють на вищезазначених умовах, страхувальник (роботодавець) зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати до солідарної системи в установлені строки та в повному обсязі страхові внески від об`єкту для їх нарахування.

Згідно з вимогами ст. 40 Закону №1058, для визначення розміру пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01.07.2000 враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно ст. 2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових зборів до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 10.06.1994 № 5-5. Інструкції, затвердженої постановою правління ПФУ від 06.09.1996 № 11-1, ст. 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 платниками зборів на пенсійне страхування є підприємства, установи та організації усіх форм власності, які також несуть відповідальність за своєчасну сплату страхових внесків. Сама застрахована особа не сплачує зборів та не несе відповідальності за несвоєчасну сплату страхових внесків підприємством, на якому вона працювала.

Згідно ч. 5, 6 ст. 20 Закону №1058 страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у п. 1, 2, 4 ст.14 цього Закону, календарний місяць; для страхувальників, зазначених у п. 5 ст. 14 цього Закону квартал.

З огляду на вказані норми діючого законодавства, суд приходить до висновку, що наявність у підприємства, де працювала особа, заборгованості перед ПФУ зі сплати страхових внесків не може бути підставою для відмови у здійсненні перерахунку (призначенні) пенсії, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює за страхована особа. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. А застрахована особа не несе відповідальності за несвоєчасність сплати страхувальником страхових внесків; нарахованих із заробітної плати цієї особи. Цю відповідальність відповідно до вищезазначених норм закону несе тільки страхувальник (підприємство).

Відмовляючи позивачу в зарахуванні певних періодів роботи та відповідної заробітної плати до страхового стажу при обчисленні пенсії, відповідач фактично покладає саме на застраховану особу відповідальність за неперерахування страхувальником відповідних страхових внесків, порушуючи тим самим вищенаведені положення чинного законодавства.

Таким чином, усі місяці роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та утримало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні.

За таких обставин, суд вважає, що певний період стажу позивача не може бути не зарахований через не сплату підприємством страхових внесків, оскільки несвоєчасне перерахування страхових внесків підприємством не може впливати на право заявника на призначення пенсії.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому він працює, а тому позовні вимоги про зарахування до пільгового страхового стажу роботи позивача вищезазначеного періоду підлягають задоволенню.

Щодо позиції відповідача 2 проте, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території Російської Федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РСФСР по 31.12.1991, суд вказує наступне.

Згідно ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

13.03.1992 України стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (надалі також - Угода від 13.03.1992).

29.11.2022 КМУ прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в РФ, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, метою Угоди від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Ст.5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

Згідно з ч.2,3 ст.6 цієї Угоди від 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

З огляду на викладене, цією Угодою від 13.03.1992 визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Згідно записів трудової книжки позивач з 24.10.2007 по 29.07.2010 працював прохідником підземним у Філії ДВАТ «Трест Донецькшахтопрохідка» на території Російської Федерації.

Таким чином, позивачем подано документи для підтвердження стажу її роботи на території іншої держави - Російської Федерації, при цьому такий стаж підлягає визнанню на території України відповідно до вищевказаних міжнародних договорів.

При цьому, доводи відповідача щодо неможливості зарахування до страхового стажу позивача вищевказані періоди роботи в російській федерації з огляду на те, що російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 суд вважає необґрунтованими, оскільки 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь у вказаній Угоді, натомість у спірні періоди роботи позивачки вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

При цьому суд зазначає, що за наявності чинних, у період роботи позивачки, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивачка не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність відмови у призначенні пенсії за віком, яким не зараховано до загального страхового та пільгового стажу періодів роботи позивача з 24.10.2007 по 29.07.2010.

Щодо стажу позивача з 19.09.1998 по 04.01.1999, який не зараховано відповідачем-2, оскільки дата наказу містить виправлення, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

П.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника, а в разі відсутності трудової книжки або ж якщо в останній відсутні певні записи або вони є неточними, підтвердження трудового стажу здійснюється за допомогою інших даних та документів.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок у спірний період роботи позивача регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі -Інструкція №58).

Згідно з п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

П.4.1 Інструкції № 58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до п.1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Постанова № 656) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 18 Постанови № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Водночас суд звертає увагу, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення/перерахунок пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення/перерахунку пенсії за віком.

Більше того, відповідно до Постанови КМУ від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Таким чином, доводи відповідача, щодо не зарахування до загального трудового стажу позивача спірних періодів його роботи відповідно до трудової книжки із таких підстав, як наявність виправлень, тощо, є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Крім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд наголошує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача. Разом з тим, доказів які б спростовували спірний період трудової діяльності позивача відповідач не надав.

Також, суд звертає увагу, що підставою для призначення/перерахунку пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Органом Пенсійного фонду не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а та від 10.12.2020 у справі №195/851/17 (2-а/195/161/17).

Суд вважає необхідним зазначити і те, що відповідно до п. 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

П.4.2 вказаного Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з ч.3 ст.44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду України при вирішенні питання про призначення/перерахунку пенсії та перевірки наявного стажу роботи. При цьому, відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ним вчинялись певні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду.

На переконання суду, відповідачем не здійснено усіх необхідних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна додатково підтвердити страховий стаж позивача.

Водночас, необхідно зазначити, що позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів, у тому числі Пенсійного фонду України, є забезпечення можливості збереження на підприємствах первинних документів про роботу працівників від яких залежить виникнення і реалізації майнових прав громадянин при призначені пенсії. Не забезпечення належного зберігання вказаних документів на підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та, як наслідок, обмеження громадянам в реалізації та підтвердженні прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача.

Щодо підстав для зарахування страхового та пільгового стажу період проходження військової служби з 02.03.2022 по 28.02.2023 із розрахунку один місяць служби за три.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закону № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Ч. 4 вказаної статті Закону передбачено види військової служби, до яких, зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначає Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затверджений постановою КМУ від 20.08.2014 № 413 (далі - Порядок № 413).

За п. 2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Згідно п. 4 Порядку № 413 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення: для осіб, які брали участь в антитерористичній операції, - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення; для осіб, які залучалися до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів, - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів.

За ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно ст.6 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до учасників бойових дій належать, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

За абз. 2 п. 1 ст.8 Закону № 2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України від 06.12.1991 №1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-XII), зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону № 1932-XII, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону № 1932-XII, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону № 1932-XII, зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається КМУ.

Згідно ст. 57 Закону № 1788 військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 «Про положення про організацію роботи з обчислення вислуги років», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 за № 1294/2607 відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України відповідно до чинного законодавства, затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей.

Згідно п.2.3 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530 (далі - Положення № 530), час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Постановою КМУ від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», встановлено, що нарахування страхового пенсійного стажу для військовослужбовців учасників антитерористичних операцій за час їх безпосередньої участі в антитерористичній операції має здійснюватися у потрійному розмірі.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України судом враховано висновки Верховного Суду в постановах від 05.06.2018 у справі № 348/347/17, від 30.07.2019 у справі № 346/1454/17, від 02.04.2020 у справі № 185/4140/17, від 16.06.2020 у справі № 185/7049/16-а.

Крім того, можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на щомісячне пенсійне забезпечення, а зі спеціальним статусом, якого ці особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу, що узгоджується з положеннями ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» якою передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі, до якої відповідно до п. 4 цієї статті віднесено також військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, до якої відповідно до п. 1 ст. 2 Закону також віднесено і військову службу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач проходив військову службу під час мобілізації та за контрактом в особливий період, що підтверджується копією військового квитка, яка наявна в матеріалах справи, та довідками Міністерства оборони України, а отже, зазначений період повинен зараховуватись до страхового та пільгового стажу позивача.

При цьому, дані періоди позивача мають зарахуватись до спеціального пільгового стажу із розрахунку місяць служби за три.

Відповідачами, вказані періоди не зараховані до страхового та пільгового стажу позивача і до спеціального пільгового стажу із розрахунку місяць служби за три, що свідчить про порушення пенсійним органом вимог наведених норм законодавства.

Таким чином, наявні правові підстави для зарахування до загального трудового стажу для призначення пенсії за віком з урахуванням положень ст. 115 Закону № 1058 в кратному розмірі (із розрахунку один місяць служби за три місяці) періоди безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції.

Поряд з цим суд зазначає, що в оскаржуваних рішеннях відповідачами не надано оцінку щодо зарахування спірного періоду, який не враховано до стажу пільгового позивача без жодних доводів.

Суд зауважує, що у спірному рішенні не відображено чітких підстав для призначенні пенсії, не наведено з належним обґрунтуванням із посиланням на норми чинного законодавства України, яке регулює порядок призначення пенсій. Відтак, суд позбавлений можливості встановити дійсні мотиви відмови в призначенні пенсії.

При вирішені цього спору суд керується ч.2 ст.2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Як встановлено судом, спірні рішення не містить зазначення періодів роботи позивача, які включено або не включено до пільгового стажу, конкретних підстав для не включення до пільгового стажу таких періодів, не зазначено, яких саме документів в підтвердження пільгового стажу не надано позивачем, що свідчить про недотримання відповідачем принципам обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень, дотримання яких перевіряється адміністративним судом відповідно до вимог п.3.5 ч.2 ст.2 КАС України, і недотримання яких є підставою для скасування такого рішення, оскільки позивачеві та суду з тексту такого рішення неможливо визначити, які саме періоди роботи не включено до страхового чи пільгового стажу.

Оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, має бути чітким та зрозумілим, а відсутність у спірному рішенні, чітко сформульованої відмови у призначенні пенсії, обчислення дійсного страхового та пільгового стажу позивача, мотивів не зарахування до стажу конкретно визначених періодів роботи, не дозволяє суду перевірити, чи правомірно зазначені періоди роботи не зараховані до страхового та пільгового стажу, і свідчить про те, що відповідач діяв необґрунтовано.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному п. 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є визнання протиправними та скасувати рішення №65 від 14.04.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийняту за результатами розгляду заяви від 07.04.2023 зареєстровану за № 1278; рішення №65 від 07.06.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийняту за результатами розгляду заяви від 30.05.2023 та зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву від 07.04.2023 із зарахуванням до страхового та пільгового стажу: з 19.09.1998 по 04.01.1999, з 24.10.2007 по 29.07.2010, до пільгового стажу: період з 24.01.1994 по 18.09.1998, а також зарахуванням страхового та пільгового стажу період проходження військової служби з 02.03.2022 по 28.02.2023 із розрахунку - один місяць служби за три місяці, з врахуванням висновків суду.

Похідна вимога в цій справі не може бути задоволена загальноприйнятим способом через зобов`язання повторно розглянути заяву того органу, який здійснював її повторний розгляд, оскільки виконання рішення суду кожним із відповідачів буде залежати від виконання іншим.

Крім того, відповідачем 1 порушено п 4.2 Порядку, яким передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Проте відповідачем не витребувано у позивача документів для призначення пенсії та встановлено тримісячного строку для додання додаткових документів.

З метою уникнення непорозумінь при виконанні рішення суду за умови та враховуючи, що первинно розглядав заяву позивача про призначення пенсії саме відповідач-1, суд дійшов висновку про задоволення похідної вимоги шляхом зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяви позивача.

В частині інших вимог суд відмовляє у позові. Вирішення зазначених вимог на користь позивача поглинає і його вимоги по заяві від 30.05.2023.

Суд зазначає, що висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 295 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Хмельницьке Шосе, будинок 7, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Народна, будинок 4, ) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №65 від 14.04.2023.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №65 від 07.06.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.04.2023 із зарахуванням до страхового та пільгового стажу: з 19.09.1998 по 04.01.1999, з 24.10.2007 по 29.07.2010, до пільгового стажу: період з 24.01.1994 по 18.09.1998, а також зарахуванням страхового та пільгового стажу період проходження військової служби з 02.03.2022 по 28.02.2023 із розрахунку - один місяць служби за три місяці, з врахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 214,72 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 214,72 грн.

Повне рішення складено 27.10.2023.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо через суд апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Шинкарьова