Справа № 160/22314/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
01.09.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, відповідача 3: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому позивач просить:
- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у незарахуванні періоду навчання у Вітебському державному педагогічному інституті імені С.М. Кірова відповідно до диплому НОМЕР_2 від 28.06.1985, періоду догляду за дитиною до трьох років та періоду роботи з 01.03.1990 по 09.09.1992 до страхового стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) до страхового стажу:
- з 01.09.1980 року по 25.06.1984 року період навчання на денному відділенні в у Вітебському державному педагогічному інституті імені С.М. Кірова та в Саратовському ордена "Знак Пошани" державному педагогічному інституті імені К.А. Федіна;
- з 26.06.1984 року по 04.07.1986 року час догляду за дитиною до трьох років;
- з 01.03.1990 року по 09.09.1992 року період робота вчителем математики в середній школі № 5 в Джанкурганському районі, Сурхандар`їнської області республіки Узбекистан та перерахувати пенсію з моменту призначення, а саме з 21.04.2023;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 01.09.2023 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 05.09.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Ухвалою суду від 05.09.2023 року витребувано у відповідача 1,2,3 додаткові докази по справі, а саме:
- пенсійної справи позивача;
- звернення позивача із заявою про допризначення пенсії з виплатою грошові допомоги від 17.07.2023 року;
- відомості/інформацію, що послугували підставою для відмови позивачеві у здійсненні такої виплати;
- звернення позивача з приводу незарахуванні періоду навчання у Вітебському державному педагогічному інституті імені С.М. Кірова відповідно до диплому НОМЕР_2 від 28.06.1985, періоду догляду за дитиною до трьох років та періоду роботи з 01.03.1990 по 09.09.1992 до страхового стажу;
- листи/відмови Пенсійного органу на звернення позивача щодо зарахування спірного періоду навчання позивача та інші докази щодо суті спору.
18.09.2023 року відповідачем 3 до суду подані витребувані судом додаткові докази по справі.
22.09.2023 року відповідачем 3 до суду подано відзив на позовну заяву позивача.
04.10.2023 року відповідачем 1 через підсистему Електронний суд надано відзив на позовну заяву позивача. Долучені додаткові докази по справі.
04.10.2023 року позивача через підсистему Електронний суд подала письмову відповідь на відзив відповідача 1.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 27.10.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії Пенсійного органу порушують право позивача на достатній рівень пенсійного забезпечення.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 1
Вказують, що оскаржувані дії та рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірними та скасуванню не підлягають.
В обґрунтування такої позиції вказують, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, перевіряючи матеріали пенсійної справи позивача встановило, що при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком були допущені помилки при обчисленні загального страхового стажу, у зв`язку з чим зарахований до стажу період роботи з 01.03.1990 року по 09.09.1992 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 29.09.1983 року потребував перегляду, оскільки відбиток печатки на запису про звільнення не можливо ідентифікувати (узбекська мова).
Через те, що заява про призначення пенсії розглядалася за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві, до цього територіального органу Пенсійного фонду України було надіслано лист від 12.07.2023 року № 0400-010304-9/102878.
Пенсійну справу Позивача було переглянуто з 01.09.2023 року, із підрахунку загального страхового стажу було вилучено період роботи з 01.03.1990 по 09.09.1992р.р., оскільки запис про звільнення завірений печаткою на узбецькій мові.
До загального страхового стажу ОСОБА_1 також не було зараховано такі періоди:
- період роботи з 29.09.1983 року по 14.11.1983 року, оскільки за печаткою на звільненні неможливо визначити назву підприємства;
- період навчання згідно диплому від 28.06.1985 року ЛВ № 039300, оскільки період навчання перетинається з роботою (переклад на українську мову печатки відсутній).
Відповідач 1 вказує щодо відсутності підстав у зарахування до страхового стажу періоду навчання у поєднанні з роботою (без відриву від виробництва) викладено у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 30.11.2022 по справі № 160/8068/22.
Відповідно до змісту позовних вимог позивач, зокрема, просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1980 року по 25.06.1984 року на денному відділенні у Вітебському державному педагогічному інституті імені С.М. Кірова та в Саратовському ордена "Знак Пошани" державному педагогічному інституті імені К.А. Федіна, тоді як відповідно до записів трудової книжки позивача було зараховано на навчання з 01.09.1982 року, а з 25.06.1984 року переведена на заочне відділення.
07.07.2023 року ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо проведення перерахунку пенсії/призначення грошової допомоги відповідно пункту 7-1 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Вказують, що в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування були відсутні дані про сплату страхових внесків за квітень 2023 року, тому страховий стаж, що визначає право на виплату грошової допомоги не можливо було визначити на день досягнення пенсійного віку.
Також вказують, що у довідці від 29.06.2023 року № 197, виданій Комунальним закладом освіти НВК № 148 Спеціалізована школа -дошкільний навчальний заклад Планета щастя Дніпровської міської ради не зазначена посада, а також перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років.
14.08.2023 року ОСОБА_1 повторно звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із пакетом документів щодо проведення перерахунку пенсії/призначення грошової допомоги відповідно пункту 7-1 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
За принципом екстериторіальності означена заява була розглянута відділом перерахунків пенсій № 5 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
З огляду на викладене вище, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області погоджується з висновками оскаржуваних позивачем рішень, вважають їх законними та обґрунтованими, складеними у відповідності до норм чинного законодавства.
ІV. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 2
Ухвалою суду від 05.09.2023 року відкрито провадження в цій адміністративній справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відповідно до ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідачем 2 отримано вказану вище ухвалу суду, що також підтверджується матеріалами справи.
Згідно із ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
V. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 3
Вказують, що оскаржувані дії та рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірними та скасуванню не підлягають.
Вказують, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві були розглянуті документи, що містяться в електронній пенсійній справі гр. ОСОБА_1 , можливо лише зарахувати період страхового стажу робота на яких право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" з 14.09.1995 року по 31.08.2016 року, з 01.09.2016 року по 05.05.2023 року, що складає 27 років 7 місяців 23 дні, що недостатньо для виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Враховуючи зазначене, гр. ОСОБА_1 було відмовлено в зміні надбавки (на виплату грошової допомоги в розмірі 10 пенсій), на підставі заяви, зареєстрованої 17.03.2023 року, оскільки на дату призначення пенсії не достатньо страхового стажу на посадах, робота яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповів до пункту «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Вважають, що дії Головного управління Пенсійного фонду України є правомірними, та спірних правовідносинах Головне управління діяло у відповідності до чинного законодавства та в межа своєї компетенції.
VІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач працювала на відповідних посадах, роботах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років.
Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 від 29.09.1983 року серії НОМЕР_4 позивач:
з 01.09.1986 року по 01.06.1989 року працювала вчителем математики в середній школі № 99 Групи Радянських військ;
з 01.09.1989 року по 30.10.1989 року - працювала вчителем математики в середній школі № 99 Групи Радянських військ в Германії, звільнена у зв`язку з переведенням чоловіка військовослужбовця до нового місця служби в іншу місцевість;
з 01.03.1990 року по 09.09.1992 року працювала вчителем математики в середній школі № 5 в Джанкурганському районі Сурхандар`їнської області республіки Узбекистан, звільнена у зв`язку з переведенням чоловіка військовослужбовця до нового місця служби в іншу місцевість;
з 14.09.1995 року по 31.08.2016 року працювала вчителем математики в ЗШ № 148 м. Дніпропетровська, який перейменовано в НВК №148 "Спеціалізована школа -дошкільний навчальний заклад "Планета щастя" Дніпровської міської ради;
з 01.09.2016 року по теперішній час працює в Дніпровському базовому медичному коледжі на посаді викладача математики.
Отже, ОСОБА_1 є працівником освіти та має відповідний стаж роботи вчителем.
Наразі, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує з 21.04.2023 року пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
17.07.2023 року позивач з особистою заявою та необхідними документами, звернулась до Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про здійснення їй виплата грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 прикінцевих положень Закон України № 1058.
В рішенні про відмову від 20.07.2023 року відповідачем 2 зазначено, що позивачу слід відмовити у проведенні допризначення пенсії з виплати грошової допомоги згідно поданої заяви від 17.07.2023 року, оскільки на час звернення за допризначенням пенсії відсутні відомості, що підтверджують роботу в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах на день досягнення пенсійного віку, а тому підстави в проведенні перерахунку виплати одноразової грошової допомоги відсутні.
Також, вказано, що у довідці від 29.06.2023 року №197, виданій комунальним закладом освіти "НВК №148 "Спеціалізована школа -дошкільний навчальний заклад "Планета щастя" Дніпровської міської ради не зазначена посада, а також перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років.
У подальшому, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, перевіряючи матеріали пенсійної справи позивача встановили, що при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком були допущені помилки при обчисленні загального страхового стажу, у зв`язку з чим зарахований до стажу період роботи з 01.03.1990 року по 09.09.1992 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 29.09.1983 року потребував перегляду, оскільки відбиток печатки на запису про звільнення не можливо ідентифікувати (узбекська мова).
Через те, що заява про призначення пенсії розглядалася за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві, до даного територіального органу Пенсійного фонду України було надіслано лист від 12.07.2023 року № 0400-010304 9/102878.
Пенсійну справу позивача було переглянуто з 01.09.2023 року, із підрахунку загального страхового стажу було вилучено період роботи з 01.03.1990 року по 09.09.1992 року, оскільки запис про звільнення завірений печаткою на узбецькій мові.
До загального страхового стажу ОСОБА_1 також не було зараховано такі періоди, зокрема:
- період роботи з 29.09.1983 року по 14.11.1983 року, оскільки за печаткою на звільненні неможливо визначити назву підприємства;
- період навчання згідно диплому від 28.06.1985 ЛВ № 039300, оскільки період навчання перетинається з роботою (переклад на українську мову печатки відсутній).
ОСОБА_1 повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 14.08.2023 року щодо зміни надбавки (на виплату грошової допомоги в розмірі 10 пенсій) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідач 3 обґрунтовуючи своє рішення від 21.08.2023 року зазначив, що Пенсійним органом можливо лише зарахувати період страхового стажу робота яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" з 14.09.1995 року по 31.08.2016 pоку, та з 01.09.2016 року по 05.05.2023 pоку, що відповідно складає - 27 років 7 місяців 23 дні, що у свою чергу є недостатньо для виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Отже, відповідачем 3 ОСОБА_1 було відмовлено в зміні надбавки (на виплату грошової допомоги в розмірі 10 пенсій), на підставі заяви від 14.08.2023 року, через те, що на дату призначення пенсії у неї недостатньо страхового стажу на посадах, робота яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Вважаючи такі рішення відповідача 2,3 протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернулась з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
VІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються загальнообов`язкове (далі - Закон № 1058-ІV).
Пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок №1191).
Порядок №1191 визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою КМУ від 04 листопада 1993 року №909.
Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону №1058-IV станом на день її призначення.
Згідно з пунктом 7 вказаного Порядку виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (надалі - Перелік).
Згідно з розділом 1 «Освіта» цього Переліку право на пенсію за вислугу років мають, зокрема особи, які працювали в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах викладачами.
Згідно з положеннями статті 62 Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналізуючи наведені норми законодавства, Верховний Суд, зокрема у постанові від 20 лютого 2019 року (справа № 462/5636/16-а) дійшов висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
VІІІ. ОЦІНКА СУДУ
Судом встановлено, що невиплата грошової допомоги позивачу, у тому числі зумовлена тим, що Пенсійним органом незараховано до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення такої грошової допомоги, стаж роботи згідно з довідкою від 29.06.2023 року №197.
Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 від 29.09.1983 серії АТ-IV №1928038 позивач:
з 01.09.1986 року по 01.06.1989 року працювала вчителем математики в середній школі № 99 Групи Радянських військ;
з 01.09.1989 року по 30.10.1989 року - працювала вчителем математики в середній школі № 99 Групи Радянських військ в Германії, звільнена у зв`язку з переведенням чоловіка військовослужбовця до нового місця служби в іншу місцевість;
з 01.03.1990 року по 09.09.1992 року працювала вчителем математики в середній школі № 5 в Джанкурганському районі Сурхандар`їнської області республіки Узбекистан, звільнена у зв`язку з переведенням чоловіка військовослужбовця до нового місця служби в іншу місцевість;
з 14.09.1995 року по 31.08.2016 року працювала вчителем математики в ЗШ № 148 м. Дніпропетровська, який перейменовано в НВК №148 "Спеціалізована школа -дошкільний навчальний заклад "Планета щастя" Дніпровської міської ради;
з 01.09.2016 року по теперішній час працює в Дніпровському базовому медичному коледжі на посаді викладача математики.
Отже, ОСОБА_1 є працівником освіти та має відповідний стаж роботи вчителем.
Згідно матеріалів справи, спірним є незарахування періодів роботи/навчання позивача до страхового стажу, зокрема:
- період навчання згідно диплому від 28.06.1985 року ЛВ № 039300, оскільки період навчання перетинається з роботою (переклад на українську мову печатки відсутній);
- з 26.06.1984 року по 04.07.1986 року час догляду за дитиною до трьох років;
- з 01.03.1990 року по 09.09.1992 року період робота вчителем математики в середній школі № 5 в Джанкурганському районі, Сурхандар`їнської області республіки Узбекистан.
Щодо незарахування періодів навчання до страхового стажу
Згідно матеріалів справи, при первинному призначенні пенсії 21.04.2023 року ОСОБА_1 до страхового стажу був зарахований період навчання у Вітебському державному педагогічному інституті імені С.М. Кірова з 01.09.1982 року по 25.06.1984 року, відповідно до диплому НОМЕР_2 від 28.06.1985 року.
Згідно записів трудової книжки від 29.09.1983 серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є запис № 3 від 01.09.1982 року де зазначено, що позивача було зараховано студенткою 3 курсу, а запис № 4 вказує, що ОСОБА_1 переведена на заочне відділення з 25.06.1984 року.
Позивач вказує, що ОСОБА_1 01.09.1980 року вступила на навчання до Вітебського державного педагогічного інституту Імені С.М. Кірова, однак, такий запис трудова книжка позивача не містить, а 01.09.1982 року перевелась до Саратовського ордена "Знак Пошани" державного педагогічного інституті імені К.А. Федіна у зв`язку зі зміною сімейних обставин, вийшла заміж та змінила місце проживання.
У подальшому перевелась на заочне відділення та повернулась назад до Вітебського державного педагогічного інституту імені С.М. Кірова, де і його закінчила - 25.06.1985 році.
Трудова книжка містить лише запис, відповідно якого позивач здійснювала навчання, зокрема з 01.09.1982 року по 25.06.1984 року.
За приписами п. «д» ч.3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Враховуючи вище вказане необхідно зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1982 року по 25.06.1984 року, згідно диплому від 28.06.1985 року ЛВ № 039300.
Щодо незарахування періоду догляду за дитиною до трьох років до страхового стажу, зокрема з 26.06.1984 року по 03.07.1986 року, слід зазначити про таке.
Згідно листа Пенсійного фонду України від 25.06.2008 року щодо зарахування до стажу роботи періоду догляду за дитиною зазначено, що згідно зі статтею 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004 р., страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі, не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до статті 11 зазначеного Закону загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які відповідно до законів отримують, зокрема, допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку зараховується до стажу роботи.
Відповідно до статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (у разі якщо дитина потребує домашнього догляду, на підставі медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Отже, час догляду за дитиною у період до 01.01.2004 року зараховується до страхового стажу непрацюючій матері (до досягнення нею 3-річного віку) чи працюючій особі, якій у встановленому законом порядку надана відповідна відпустка по догляду за дитиною до 3- та 6-річного віку.
Враховуючи наведене, спірний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Щодо не зарахування періодів роботи до страхового стажу, зокрема з 01.03.1990 року по 09.09.1992 року роботи вчителем математики в середній школі № 5 в Джанкурганському районі, Сурхандар`їнської області республіки Узбекистан.
Згідно матеріалів справи, з відповіді на адвокатський запит було з`ясовано ОСОБА_1 з 21.04.2023 року було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України №1058-IV та її страховий стаж складав 39 років 2 місяці 9 днів.
Пенсійну справу ОСОБА_1 , було переглянуто в серпні 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із підрахунку загального страхового стажу вилучено період роботи з 01.03.1990 по 09.09.1992 р.р., відповідно до трудової книжки від 29.09.1983 року серії НОМЕР_3 , оскільки запис про звільнення завірений печаткою на узбецькій мові.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 від 29.09.1983 року серії НОМЕР_3 позивач працювала:
- з 01.03.1990 по 09.09.1992 вчителем математики в середній школі №5 в Джанкурганському районі Сурхандар`їнської області республіки Узбекистан, звільнена у зв`язку з переведенням чоловіка військовослужбовця до нового місця служби в іншу місцевість.
На підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (надалі Конвенція) та Протокол до конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 держав учасниць СНД переклад документів виданих в рамках цієї Конвенції не передбачалось.
Керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., №26, ст. 162).
Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року (пункт 2,3) щодо офіційного тлумачення положення ч.1 статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актах) від 9 лютого 1999 року за загально визнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.
Проте, пряма вказівка в нормативно-правовому акті про надання йому зворотної сили в часі має бути визначена певним строком або терміном.
Законом України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993"М 2783-ІХ, 23 грудня 2022 року надання йому зворотної сили в часі не передбачено.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок № 637). За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року. Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Відповідно до п. 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.
Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством. Таким чином, слід зазначити, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вказувати щодо відсутності трудового стажу позивача за спірний період.
Відповідно до пунктів 2 і 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 року №637. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, в т.ч. і профспілкові квитки.
Враховуючи вищевикладене Головним управління Пенсійного фонду України неправомірно вилучено період роботи позивача з 01.03.1990 року по 09.09.1992 року зі страхового стажу.
Також, слід вказати, що Законом України "Про освіту" та Законом України "Про позашкільну освіту" визначено, що позашкільна освіта є структурною ланкою освіти та її підсистемою.
Відповідно до ст. 21 Закону України "Про позашкільну освіту" педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років (з підвищенням). Перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Тобто законодавець не обмежує право викладачів музичних шкіл на вихід на пенсію за вислугою років, бо дані викладачі також являються педагогічними працівниками.
Згідно з «Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників», викладачі всіх спеціальностей є педагогічними працівниками, в тому числі і директор позашкільного навчального закладу, викладач та концертмейстр.
Згідно з Переліком Постанови КМУ № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 4 листопада 1993 р. (далі - Постанова № 909, Перелік), викладачі музичних та художніх шкіл, директори позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років. У цьому переліку перелічені всі навчальні заклади разом, як і сфери освіти так і сфери освіти в галузі культури.
Тобто в Постанові КМУ № 909 наявна в переліку посада «викладач» музичної школи.
У примітці 2 Постанови № 909 вказано, що робота в установах і на посадах, передбачених переліком посад в даній постанові, дає право на пенсію за вислугою років незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Згідно із преамбулою Закону України «Про освіту» цей Закон регулює суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також визначає компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти.
Педагогічна діяльність - інтелектуальна, творча діяльність педагогічного (науково-педагогічного) працівника або самозайнятої особи у формальній та/або неформальній освіті, спрямована на навчання, виховання та розвиток особистості, її загальнокультурних, громадянських та/або професійних компетентностей.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про освіту» невід`ємними складниками системи освіти є, зокрема, позашкільна освіта.
Згідно із частинами 1, 2 статті 14 Закону України «Про освіту» метою позашкільної освіти є розвиток здібностей дітей та молоді у сфері освіти, науки, культури, фізичної культури і спорту, технічної та іншої творчості, здобуття ними первинних професійних знань, вмінь і навичок, необхідних для їх соціалізації, подальшої самореалізації та/або професійної діяльності.
Позашкільна освіта може здобуватися одночасно із здобуттям дошкільної, повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої освіти.
Відповідно до статті 1 Закону України від 22.06.2000 року № 1841-III «Про позашкільну освіту» система позашкільної освіти - освітня підсистема, що включає державні, комунальні, приватні заклади позашкільної освіти; інші заклади освіти як центри позашкільної освіти (заклади загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, заклади професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої); гуртки, секції, клуби, культурно- освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об`єднання на базі закладів загальної середньої освіти, навчально-виробничих комбінатів, закладів професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; клуби та об`єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно- освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші заклади освіти, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов`язана із функціонуванням позашкільної освіти; відповідні органи управління позашкільною освітою і науково-методичні установи; інші суб`єкти освітньої діяльності, що надають освітні послуги у системі позашкільної освіти.
Позашкільна освіта - сукупність знань, умінь та навичок, що здобувають вихованці, учні і слухачі в закладах позашкільної освіти, інших суб`єктах освітньої діяльності за програмами позашкільної освіти.
Заклад позашкільної освіти - складова системи позашкільної освіти, яка надає знання, формуючи вміння та навички за інтересами, забезпечує потреби особистості у творчій самореалізації та інтелектуальний, духовний і фізичний розвиток, підготовку до активної професійної та громадської діяльності, створює умови для соціального захисту та організації змістовного дозвілля відповідно до здібностей, обдарувань та стану здоров`я вихованців, учнів і слухачів.
Заклад спеціалізованої позашкільної освіти - заклад позашкільної освіти, що надає спеціалізовану освіту мистецького, спортивного, військового або наукового спрямування.
Мистецька школа - заклад спеціалізованої мистецької освіти: музична, художня, хореографічна, хорова, школа мистецтв тощо, який надає початкову мистецьку освіту.
Статтею 4 Закону України «Про позашкільну освіту» визначено, що позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.
Відповідно до частин 3, 4 статті 12 Закону України «Про позашкільну освіту» позашкільні навчальні заклади можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, початкових спеціалізованих мистецьких навчальних закладів (шкіл естетичного виховання), спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів інвалідів, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту.
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 876/5312/17, позашкільні навчальні заклади входять до структури освіти України, а їх працівники мають право на отримання пенсії за вислугу років.
Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №462/5636/16-а, суд вказав, що працівники музичних шкіл являються педагогічними працівниками та мають право на грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій при виході на пенсію за віком.
Таким чином, слід дійти до висновку, про протиправність рішень відповідача 2,3 про відмову у перерахунку пенсії позивачу.
Суд зазначає, що право позивача на перерахунок пенсії відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" порушено спірними рішеннями відповідача 2,3 про відмову у такому перерахунку пенсії.
Водночас підлягає задоволенню вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років працівникам освіти, спірні періоди, зокрема:
- з 01.09.1982 року по 25.06.1984 року період навчання на денному відділенні, згідно диплому від 28.06.1985 року ЛВ № 039300;
- з 26.06.1984 року по 03.07.1986 року - час догляду за дитиною до трьох років;
- з 01.03.1990 року по 09.09.1992 року період робота вчителем математики в середній школі № 5 в Джанкурганському районі, Сурхандар`їнської області республіки Узбекистан та здійснити перерахунок та виплату пенсії з моменту призначення, а саме з 21.04.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо вимоги про виплату грошової допомоги, суд зазначає про таке.
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд зазначає, що в оскаржуваних рішеннях зазначено про наявність у позивача стажу для призначення пенсії за віком 27 років 7 місяців 23 дні, при законодавчо визначеному 30 років. Отже, розрахунок страхового стажу, з урахуванням періодів, що підлягають зарахуванню цим судовим рішенням, відповідачами не проведено.
При цьому, зобов`язуючи саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії, суд виходить з такого.
Судом встановлено, що позивачу призначена пенсія відповідачем 1.
На обліку позивач перебуває у відповідача 1.
Позивач реєстрований за адресою: 9031, м. Дніпро, пр. О. Поля, 22/205.
Так, п.4.10 Постанови правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005р. (зі змінами) встановлено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид, електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Тобто, за приписами п.4.10 Постанови правління ПФУ №22-1 визначено, що електронна пенсійна справа повертається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання особи, яка звернулась за призначенням пенсії, з метою подальшого взяття такої особи на пенсійний облік та виплати їй пенсії.
З аналізу наведеної норми та застосувавши аналогію закону, вбачається, що електронна відмовна пенсійна справа позивача, після розгляду відповідачем 3 заяви позивача про призначення/перерахунок пенсії, засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання позивача, тобто, у даному випадку, до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
За викладеного, суд приходить до висновку, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (в розпорядженні якого перебуває як паперова так і електронна пенсійна справа позивача) має як обов`язок, так і фізичну можливість виконати зобов`язальну частину судового рішення, прийнятого за результатами розгляду цієї справи.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.
ІХ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що Пенсійним органом не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності прийнятого рішення про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, відповідача 3: Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1,2,3 кожного окремо.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, відповідача 3: Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у незарахуванні періоду навчання у Вітебському державному педагогічному інституті імені С.М. Кірова відповідно до диплому НОМЕР_2 від 28.06.1985 року, періоду догляду за дитиною до трьох років та періоду роботи з 01.03.1990 року по 09.09.1992 року до страхового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу:
- з 01.09.1982 року по 25.06.1984 року період навчання згідно диплому від 28.06.1985 року НОМЕР_2 ;
- з 26.06.1984 року по 03.07.1986 року - час догляду за дитиною до трьох років;
- з 01.03.1990 року по 09.09.1992 року період робота вчителем математики в середній школі № 5 в Джанкурганському районі, Сурхандар`їнської області республіки Узбекистан та здійснити перерахунок та виплату пенсії з моменту призначення, а саме з 21.04.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.08.2023 року про перерахунок пенсії відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні, та зарахованих періодів роботи ОСОБА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 536,80 гривень.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 536,80 гривень.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 536,80 гривень.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 27.10.2023 року.

Суддя В.В. Ільков