Справа № 620/12828/23
Суддя: Оксана ТИХОНЕНКО
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2023 року м. Чернігів Справа № 620/12828/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача про припинення доплати надбавки за науковий ступінь кандидат наук; зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату позивачу надбавки за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 5 відсотків посадового окладу починаючи з 12.07.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 25 квітня 2013 року він набув право на одержання відповідної доплати за науковий ступінь та відповідно отримував доплату у розмірі 5 відсотків посадового окладу, однак з 01.05.2016 відповідачем припинено нарахування та виплату спірної доплати. Вказує, що відповідно до пункту 7 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 умови оплати праці працівників органів державної влади, інших державних органів, їх апаратів (секретаріатів), державних підприємств, установ та організацій, органів влади Автономної Республіки Крим, які на день набрання чинності цим Законом є державними службовцями і посади яких відповідно до цього Закону не є посадами державної служби, визначаються Кабінетом Міністрів України і не можуть передбачати зменшення розміру їх заробітної плати, що свідчить про неможливість обмеження існуючих гарантій та доплат, які здійснювалися раніше, у тому числі надбавки за науковий ступінь.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Вказану ухвалу суду відповідач отримав 14.09.2023, що підтверджується довідкою в матеріалах справи, однак правом для подання відзиву чи заяви про продовження процесуального строку для подання відзиву у встановлений судом 15-денний строк не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом Державної судової адміністрації України від 11 березня 2014 року №122/к ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, де він працює по теперішній час (а.с.9).

На підставі рішення Атестаційної колегії національного університету Одеська юридична академія від 25 квітня 2013 року позивачем було отримано науковий ступінь кандидата юридичних наук, про що отримав диплом серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Відтак, з 25 квітня 2013 року позивач набув право на одержання відповідної доплати за науковий ступінь та відповідно отримував доплату у розмірі 5 відсотків посадового окладу, що підтверджується листом Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 04.08.2023 №01-18/949/23-вих (а.с.10).

Проте, з 01.05.2016 Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області припинило здійснювати нарахування та виплату позивачу доплати за науковий ступінь кандидата наук, у зв`язку з набранням чинності нового Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889), у якому не було передбачено такий вид надбавки як за науковий ступінь кандидата наук.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 64 Конституції України закріплено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 46 Закону України Про державну службу від 17 листопада 2011 року № 4050-VI заробітна плата державного службовця складається з посадового окладу, надбавок до нього та премій, передбачених цим Законом. Державний службовець має право також на інші гарантії та компенсації у сфері оплати праці, передбачені законом.

Згідно з підпунктом 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів (далі - Постанова № 268) виплата працівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук відповідної спеціальності - у розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу. Пунктом 1 постанови № 268 до таких осіб входили працівники Державної судової адміністрації України.

Стаття 21 Закону України Про оплату праці від 24 березня 1995 року №108/95-ВР визначає заборону будь-якого зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Разом з тим, статтею 50 Закону № 889, що набув чинності з 30.04.2016 серед переліку складових заробітної плати державного службовця не було передбачено надбавки за науковий ступінь, що стало порушенням конституційних прав свобод людини і громадянина.

Відповідно до пункту 7 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889 умови оплати праці працівників органів державної влади, інших державних органів, їх апаратів (секретаріатів), державних підприємств, установ та організацій, органів влади Автономної Республіки Крим, які на день набрання чинності цим Законом є державними службовцями і посади яких відповідно до цього Закону не є посадами державної служби, визначаються Кабінетом Міністрів України і не можуть передбачати зменшення розміру їх заробітної плати, що свідчить про неможливість обмеження існуючих гарантій та доплат, які здійснювалися раніше, у тому числі надбавки за науковий ступінь.

Згідно з частиною 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

У постанові Верховного Суду у справі № 815/5784/15 суд прийшов до висновку, що у разі набуття підстав для доплати за науковий ступінь, зайняття такою особою посади, що за профілем діяльності збігається з науковим ступенем, і які одержали науковий ступінь у період виконання обов`язків за цими посадами, то таку виплату обмежити неможливо.

Правовий статус посадових осіб Державної судової адміністрації України, її територіальних управлінь визначається Законом України Про державну службу (ч. 4 ст. 151 Закон України Про судоустрій і статус суддів), а тому, працюючи в Територіальному управлінні Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, позивач має статус державного службовця з моменту прийняття на роботу.

ОСОБА_1 перебуваючи на посаді начальника управління отримував надбавку за науковий ступінь за Законом України Про державну службу від 17 листопада 2011 року № 4050-VI.

Коли вступив в силу Закон № 889 позивач продовжував обіймати посаду начальника управління, його правовий статус державного службовця не змінився, що за аналогією закону свідчить про неможливість обмеження відповідних виплат.

Європейський суд з прав людини погоджується, що в межах свободи дій держави визначати, які виплати здійснювати своїм робітникам з державного бюджету. "Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними" (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) п. 22-23).

Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, ратифіковане Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Також необхідно вказати, що сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі van Duyn v. Home Office принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах Лелас проти Хорватії, заява N55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії, заява N36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (зазначені вище рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини, п. 128, та Беєлер проти Італії, п. 119).

Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (справа Москаль проти Польщі, п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (mutatis mutandis, рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки, заява №36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконань своїх обов`язків (рішення у справі Лелас проз Хорватії, п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки, п. 58, а також рішення у справі Ґаші проти Хорватії, заява N32457/05, п. 40, від 13 грудь 2007 року, та у справі Трґо проти Хорватії, заява N35298/04, п. 67, від 1 червня 2009 року).

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо припинення позивачу доплати надбавки за науковий ступінь кандидата наук; зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату надбавки за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 5 відсотків посадового окладу, починаючи з 12.07.2023.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області щодо припинення ОСОБА_1 доплати надбавки за науковий ступінь кандидата наук.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату надбавки за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 5 відсотків посадового окладу, починаючи з 12.07.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області (вул. Княжа, 16, м. Чернігів, 14000, ).

Повний текст рішення виготовлено 27.10.2023.

Суддя Оксана ТИХОНЕНКО