Справа № 280/5428/21
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття касаційного провадження

25 жовтня 2023 року

м. Київ

справа №280/5428/21

адміністративне провадження № К/990/7513/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року (колегія у складі суддів Ясенової Т.І., Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.)

у справі № 280/5428/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

І. РУХ СПРАВИ

1. У червні 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФ України в Запорізькій області; відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії та рішення відповідача, оформлені листом від 28.12.2020, стосовно відмови у призначенні пенсії, та бездіяльність відповідача, щодо не призначення пенсії;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком з 10.11.2020 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- стягнути з відповідача 100 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю відповідача.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2. Судами встановлено, що 03.03.1993 ОСОБА_1 виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

3. Після переїзду на місце постійного проживання в Ізраїль, позивачу офіційними органами Ізраїлю наданий документ - посвідчення особи № НОМЕР_1 , видане відділенням МВС в м. Нетівот, 03.06.2018, з строком дії до 29.05.2028.

4. 10.11.2020 представник позивача засобами електронного зв`язку подав до відповідача нотаріально посвідчену та апостильовану особисту заяву позивача про призначення пенсії.

5. 17.12.2020 представник позивача під час особистого звернення надав відповідачеві для огляду оригінали, а також долучив засвідчені копії заяви про призначення пенсії, довіреність представника, посвідчення особи № НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків, трудову книжку, довідку від 13.11.2020 № 12/25-02/2593, а також заяву про нарахування пенсії на банківський рахунок.

6. Листом від 28.12.2020 № 0800-0202-8/70467 позивачеві зазначені документи повернуті та роз`яснено, що для вирішення питання про призначення пенсії необхідно надати заяву відповідного зразка, а також документ, що підтверджує громадянство України.

7. Позивач, не погодившись із вказаною відмовою відповідача, звернувся до суду.

ІIІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

8. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що посвідчення особи № НОМЕР_1 , видане органом відділення МВС в м. Нетівот Держави Ізраїль, є належним документом, що посвідчує особу, та який відповідає вимогам Порядку № 22-1.

Зазначав, що 18.12.2020 до відповідача разом з особистою заявою про призначення пенсії були подані всі необхідні оригінали документів, для огляду та засвідчення копій, що підтверджується відміткою відповідача про надходження документа.

9. Відповідач заперечував проти позову. Покликався на те, що однією з умов права на отримання пенсії є належність особи до громадянства України.

Відповідно до п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особи, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно п. 2.25 Порядку № 22-1 до заяви про виплату пенсії у зв`язку з виїздом за кордон подається паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та довідка або інший документ про зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

Під час звернення із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 представник не надав дійсного та належного документу, який посвідчує особу пенсіонера та засвідчує його місце проживання.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2021 позов задоволено частково:

- визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з підстав, викладених в листі від 28.12.2020 № 0800-0202-8/70467;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 10.11.2020, з урахуванням висновків, викладених в даному рішенні суду;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

11. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в посвідченні, яке було пред`явлено позивачем, зазначено дату його народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення особи № НОМЕР_1 , видане відділенням МВС в м. Нетівот, 03.06.2013, також в посвідченні міститься підтвердження інформації про особу позивача, місце його проживання та вік, як того вимагає вищевказаний п. 2.9 Порядку 22-1.

Стосовно правомірності зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 10.11.2020 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок з врахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, то уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.

За висновком суду першої інстанції відсутні підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди.

12. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.02.2022 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2021 скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 540/4060/20, дійшов висновку, що посвідчення особи, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль 03.06.2018 (дійсне до 29.05.2028) посвідчує особу виключно на території Держави Ізраїль та не є посвідченням особи у розумінні п.1 ч.1 ст. 13 Закону №5492-VI. При цьому, положення Інструкції №113 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки відповідно до п.1.4 зазначеної Інструкції, легалізації не підлягають оригінали, копії та фотокопії паспортів, військових квитків, трудових книжок, документів, що мають характер листування, дозволів на носіння зброї, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (технічних паспортів), посвідчення водія, посвідчення особи, нормативно-правові акти та роз`яснення щодо їх застосування.

Також враховуючи правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2021 у справі №280/5116/19, зазначив, що подане представником позивача посвідчення, видане Міністерством внутрішніх справ Державою Ізраїль від 03.06.2018 №310766043, не є належним документом, що посвідчує особу, яка звернулася за призначенням пенсії, подання якого передбачено пунктом 2.9 Порядку №22-1.

Паспорт для виїзду закордон, який виданий СРСР, строк дії якого сплив 21.12.1997 не може бути належним документом, що засвідчує особу, оскільки паспорт громадянина України для виїзду за кордон є належним документом, що засвідчує особу, виключно протягом дії такого паспорта та втрачає чинність після закінчення строку його дії.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

13. У касаційній скарзі представник позивача, покликаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

14. Як на підставу касаційного оскарження покликається на те, що суд апеляційної інстанції вирішив спір без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №127/20588/17, від 18.07.2018 у справі № 263/3644/17, від 18.09.2018 у справі № 199/5647/17, від 29.07.2020 у справі № 489/89/17, від 22.09.2021 у справі №520/2994/17. Позивач постійно проживав на території України на час проголошення незалежності України. Закон не визначає, що позивач мав подати Пенсійному фонду виключно паспорт на підтвердження громадянства.

15. Ухвалу про відкриття касаційного провадження від 11.05.2022 відповідач отримав 23.05.2022 (згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення). Відзиву на касаційну скаргу не подано.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

16. Вирішуючи питання щодо можливості касаційного перегляду за цією касаційною скаргою, Верховний Суд виходить із такого.

17. Імперативними приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

18. Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

19. Частиною першою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

20. Колегією суддів встановлено, що в межах визначеної скаржником підстави касаційного оскарження спірним є належність посвідчення, виданого МВС Держави Ізраїль до документу, що посвідчує особу, яка звернулася за призначенням пенсії, подання якого передбачене п. 2.9 Порядку № 22-1.

21. Верховний Суд розглядав схожі справи. Зокрема, у постановах від 31.01.2023 у справі № 200/11358/19-а, від 21.09.2023 у справі № 420/6336/19 Верховний Суд дійшов наступного висновку:

« заявницею не було дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки заява була подана без дотримання вимог статті 44 Закону № 1058-IV та Порядку №22-1 щодо необхідного пакету документів, а відтак територіальний орган Пенсійного фонду України правильно констатував факт некомплектності документів для розгляду по суті питання про призначення пенсії за віком.

У той же час, суди слушно зауважили, що відповідач фактично не приймав рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком, а у межах вимог Порядку №22-1 лише здійснив розгляд питання прийняття поданих документів.

Верховний Суд зазначає, що подане представником позивачки посвідчення, видане МВС Держави Ізраїль, не передбачено законодавством України в якості належного документа, що посвідчує особу, яка звернулася за призначенням пенсії, подання якого передбачено пунктом 2.9 Порядку №22-1.»

22. Враховуючи зазначені вище висновки Верховного Суду та те, що заявником не було дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки заява була подана без дотримання вимог Порядку №22-1 щодо необхідного пакету документів, а посвідчення, видане Міністерством внутрішніх справ Державою Ізраїль від 03.06.2018 №310766043, не є належним документом, що посвідчує особу, яка звернулася за призначенням пенсії, то суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

23. Щодо неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №127/20588/17, від 18.07.2018 у справі № 263/3644/17, від 18.09.2018 у справі №199/5647/17, від 29.07.2020 у справі № 489/89/17, то колегія суддів звертає увагу на те, що у цих справах не надавалася правова оцінка посвідченню, виданому МВС Держави Ізраїль, в контексті належності його до документів, що посвідчують особу, яка звернулася за призначенням пенсії, подання якого передбачене п. 2.9 Порядку № 22-1.

24. Щодо неврахування судами висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.09.2021 у справі №520/2994/17, то попри певну відмінність цього висновку від чисельних інших у схожих справах, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (правова позиція, висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 в справі №755/10947/17).

25. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

26. Враховуючи те, що правовий висновок Верховного Суду з питань, що є спірними у справі, вже сформовано, касаційне провадження у справі слід закрити.

Керуючись статтями 339, 355, 359 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі №280/5428/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання , є остаточною і не оскаржується.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб