Справа № 460/49946/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/49946/22 пров. № А/857/11547/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гудима Л. Я., Ніколіна В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року у справі №460/49946/22 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

суддя в 1-й інстанції Дорошенко Н. О.,

час ухвалення рішення 24 травня 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 24 травня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Позивач Головне управління ДПС у Рівненській області звернулося в суд з позовом до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої податковий борг на загальну суму 75198,17 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що у відповідача наявний податковий борг на загальну суму 75198,17 грн, який у добровільному порядку не сплачений. Зазначає, що ФОП ОСОБА_1 є суб`єктом підприємницької діяльності з 1992 року та згідно з витягом з ІС «Податковий блок» місце реєстрації відповідача АДРЕСА_1 . Вказує, що дані Державного реєстру фізичних осіб містять адресу реєстрації ФОП ОСОБА_1 АДРЕСА_2 , і саме цю адресу автоматично визначено системою ІС «Податковий блок» як адресу платника податків відповідача при формуванні податкових повідомлень-рішень по визначенню податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно фізичної особи. З врахуванням наведеного вважає, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога направлені за правильною адресою, тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за даними ГУ ДПС у Рівненській області станом на 07 листопада 2022 року за ФОП ОСОБА_1 рахується податковий борг на загальну суму 75198,17 грн, а саме: 58426,87 грн - земельний податок; 16771,30 грн - податок на доходи фізичних осіб.

Заборгованість із земельного податку на суму 58426,87 грн виникла на підставі податкових повідомлень-рішень форми "Ф": від 17 липня 2017 року №5, яким відповідачу визначено грошове зобов`язання за 2017 рік на суму 12239,63 грн; від 30 червня 2018 року №3914-1301-1716, яким відповідачу визначено грошове зобов`язання за 2018 рік на суму 11546,81 грн; від 26 лютого 2019 року №44918-5013-1716, яким відповідачу визначено грошове зобов`язання за 2019 рік на суму 11546,81 грн; від 18 лютого 2020 року №5402-5005-1716, яким відповідачу визначено грошове зобов`язання за 2020 рік на суму 11546,81 грн; від 13 березня 2021 року №-1716, яким відповідачу визначено грошове зобов`язання за 2021 рік на суму 11546,81 грн.

Податковий борг з податку на доходи фізичних осіб на суму 16771,30 грн виник на підставі залишку пені, нарахованої на борг минулих років.

З метою погашення податкового боргу ГУ ДПС у Рівненській області для ФОП ОСОБА_1 було сформовано та надіслано податкову вимогу форми "Ф" від 21 липня 2020 року №61695-50 на суму 80518,47 грн.

Відповідачем добровільно не сплачено суму податкового боргу, що зумовило звернення контролюючого органу у суд з цим позовом.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення від 17 липня 2017 року №5, від 30 червня 2018 року №3914-1301-1716, від 26 лютого 2019 року №44918-5013-1716, від 18 лютого 2020 року №5402-5005-1716, від 13 березня 2021 року №-1716 не можуть вважатися врученими належним чином, оскільки надіслані податковим органом відповідачу з порушенням вимог пункту 42.2 статті 42 ПК України, а податкове зобов`язання, визначене такими рішеннями на суму 58426,87 грн, яке є предметом судового розгляду в цій судовій справі, не може вважатися узгодженим та, як наслідок, не набуло статусу податкового боргу в розумінні положень пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України. Крім того, враховуючи те, що податкове зобов`язання відповідача зі сплати земельного податку в сумі 58426,87 грн не набуло статусу податкового боргу, а пеня, яка нарахована на борг минулих років з податку на доходи фізичних осіб, в загальній сумі 16771,30 грн підлягає анулюванню, то пред`явлення податковим органом позову про стягнення таких зобов`язань є необґрунтованим та передчасним, а тому задоволенню не підлягає.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до пп.21.1.1 п.21.1 ст.21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з п.16.1.4. ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст.19-1 ПК України визначено функції податкового органу, до яких, зокрема, відноситься здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, своєчасністю подання податкової звітності, здійснення контролю за погашенням податкового боргу з податків та зборів платників податків, у тому числі тих, майно яких перебуває у податковій заставі, організовує роботу та здійснює контроль за застосуванням арешту майна платника податків, що має податковий борг, та/або зупинення видаткових операцій на його рахунках у банку, здійснює інші функції, визначені цим Кодексом та законами України.

За змістом п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом з причин, пов`язаних з порушенням податкового законодавства (за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу), платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до пп.а пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За змістом пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Пункт 58.3 ст.58 ПК України передбачає, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з п.45.1 ст.45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язана визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї адреси.

За змістом п.70.1 ст.70 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).

Відповідно до пп.70.2.4 п.70.2 ст.70 ПК України до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація про місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство.

До Державного реєстру вносяться відомості про державну реєстрацію, реєстрацію та взяття на облік фізичних осіб - підприємців і осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. Такі відомості включають, зокрема, місце провадження діяльності, телефони та іншу додаткову інформацію для зв`язку з фізичною особою - підприємцем чи особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Згідно з п.70.5 ст.70 ПК України фізична особа подає облікову картку фізичної особи - платника податків або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) до контролюючого органу за своєю податковою адресою, а фізична особа, яка не має постійного місця проживання в Україні, - контролюючого органу за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об`єкта оподаткування.

Для заповнення облікової картки фізичної особи - платника податків використовуються дані документа, що посвідчує особу.

Пункт 70.6 ст.70 ПК України передбачає, що органи державної реєстрації актів цивільного стану, органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб, зобов`язані подавати відповідним контролюючим органам інформацію щодо зміни даних, які включаються до облікової картки фізичної особи - платника податків, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця.

Порядок подання такої інформації та взаємодії суб`єктів інформаційних відносин визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання п.70.6 ст.70 ПК України Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21 грудня 2011 року №1386, якою затвердив Порядок подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів (далі Порядок №1386), який визначає механізм подання відповідно до Податкового кодексу України та Закону України "Про інформацію" суб`єктами інформаційних відносин контролюючим органам інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів (п.1).

Відповідно до пп.2 п.5 Порядку №1386 Мін`юст та ДМС подають щомісяця до 10 числа (у разі наявності технічної можливості - щоденно) ДПС інформацію про внесення до відповідних реєстрів або зміну даних, які включаються до облікової картки фізичної особи - платника податків (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дату і місце народження, місце проживання, громадянство, серію та номер свідоцтва про народження, паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, ким і коли виданий документ), у тому числі: ДМС про: реєстраційні дії щодо декларування та реєстрації місця проживання/перебування фізичної особи із зазначенням прізвища, імені, по батькові (за наявності), дати і місця народження, місця проживання (країна, регіон, район, населений пункт, вулиця, номер будинку (корпусу) і квартири (до і після реєстрації), серії (за наявності) та номера паспорта, свідоцтва про народження або іншого документа, що посвідчує особу, ким і коли виданий документ; обмін та видачу у разі втрати (викрадення) паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, із зазначенням прізвища, імені, по батькові (за наявності), дати та місця народження (до і після зміни), а також місця проживання (країна, регіон, район, населений пункт), серії (за наявності) та номера паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, ким і коли виданий документ (до і після обміну).

Згідно з п.10 Порядку №1386 інформація, що надійшла до контролюючих органів, вноситься до інформаційних баз даних ДПС, обробляється та використовується з урахуванням вимог Законів України Про захист персональних даних, Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах, передбачених для інформації з обмеженим доступом.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові повідомлення-рішення 17 липня 2017 року №5, від 30 червня 2018 року №3914-1301-1716, від 26 лютого 2019 року №44918-5013-1716, від 18 лютого 2020 року №5402-5005-1716, від 13 березня 2021 року №-1716 надсилалися платнику податків рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням на адресу: АДРЕСА_3 ., і цей факт податковим органом не заперечується.

При цьому, поштові відправлення поверталися позивачу без вручення адресату із зазначенням причин їх невручення: "за закінченням терміну зберігання".

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів направлення вищевказаних податкових повідомлень-рішень відповідачу за адресою АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи стверджується, що згідно з відомостями з інформаційних баз даних ДПС реєстраційні дані відповідача як платника податків зазначені за основним місцем обліку: АДРЕСА_4 . Місце проживання: АДРЕСА_5 .

За змістом пп.5 п.4 ст.9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу підприємця: місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).

Разом з тим, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 . Дата державної реєстрації ФОП: 15.09.1992. Підприємницька діяльність на час ухвалення судового рішення не припинена.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, адреса АДРЕСА_4 зазначена позивачем у податковій вимозі форми "Ф" від 21 липня 2020 року №61695-50, яка була надіслана податковим органом засобами поштового зв`язку 21 липня 2020 року та згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення була отримана відповідачем 24 липня 2020 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наведені вище обставини свідчать про те, що платник податку повідомила податковий орган про її місце проживання/знаходження за адресою: АДРЕСА_4 , та на момент формування податкових повідомлень-рішень 17 липня 2017 року №5, від 30 червня 2018 року №3914-1301-1716, від 26 лютого 2019 року №44918-5013-1716, від 18 лютого 2020 року №5402-5005-1716, від 13 березня 2021 року №-1716 податковий орган володів достовірною інформацією про зареєстроване місце проживання/знаходження ФОП ОСОБА_1 за вказаною адресою, яка в силу вимог ПК України є податковою адресою такого платника податків, однак такі податкові повідомлення-рішення надсилалися за адресою: АДРЕСА_3 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно звернув увагу на практику Верховного Суду про те, що виконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. До такого висновку можна дійти з аналізу норми п.42.2 ст.42 ПК України, разом з тим, такі наслідки не можуть бути поширені на випадок, коли контролюючий орган володіє достовірною інформацією про зміну платником місця проживання.

З врахуванням наведених вище мотивів, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що адреса: АДРЕСА_3 є податковою адресою відповідача у розумінні положень статті 45 ПК України.

Крім того, матерілами справи стверджується, що згідно з даними податкового органу за відповідачем обліковується пеня на загальну суму 16771,30 грн, яку нараховано податковим органом: 31 березня 2020 року в сумі 16605,29 грн на узгоджене грошове зобов`язання, визначене податковим повідомленням-рішенням від 03 лютого 2012 року №; 31 березня 2020 року в сумі 166,01 грн на узгоджене грошове зобов`язання, самостійно визначене відповідачем у податковій декларації про майновий стан і доходи за реєстраційним № від 17 лютого 2013 року.

Однак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що означена пеня в загальній сумі 16771,30 грн нарахована на борг минулих років та не може бути стягнутою з відповідача, оскільки з урахуванням вимог ПК України нарахована поза межами 1095 днів, що настає за днем виникнення у податкового органу права на її нарахування, а тому в силу вимог пп.129.9.1 п.129.9 ст.129 ПК України підлягає анулюванню.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 17 липня 2017 року №5, від 30 червня 2018 року №3914-1301-1716, від 26 лютого 2019 року №44918-5013-1716, від 18 лютого 2020 року №5402-5005-1716, від 13 березня 2021 року №-1716 не можуть вважатися врученими належним чином, оскільки надіслані податковим органом відповідачу з порушенням вимог пункту 42.2 статті 42 ПК України, а податкове зобов`язання, визначене такими рішеннями на суму 58426,87 грн, яке є предметом судового розгляду в цій судовій справі, не може вважатися узгодженим та, як наслідок, не набуло статусу податкового боргу в розумінні положень пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України.

Крім того, враховуючи те, що податкове зобов`язання відповідача зі сплати земельного податку в сумі 58426,87 грн не набуло статусу податкового боргу, а пеня, яка нарахована на борг минулих років з податку на доходи фізичних осіб, в загальній сумі 16771,30 грн підлягає анулюванню, то пред`явлення податковим органом позову про стягнення таких зобов`язань є необґрунтованим та передчасним, а тому задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року у справі №460/49946/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді Л. Я. Гудим
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 26 жовтня 2023 року.