Справа № 160/19882/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
08 серпня 2023 року представник ОСОБА_1 через систему "Електронний суд" звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність розпорядника публічної інформації - Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, код ЄДРПОУ - 04525024, за ненадання точної та повної запитуваної публічної інформації; ненадання відповіді у запитуваній письмовій формі, згідно пункту 7 частини 2 статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до поставлених питань, у запиті на інформацію №2 від 22.01.2023 року;
зобов`язати відповідача по справі, повторно розглянути запит на інформацію №2 від 22.01.2023 року, у відповідності до вимог, передбачених Законом України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням висновків суду по даній справі.
В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що ОСОБА_1 23 січня 2023 року за допомогою засобів поштового зв`язку АТ «Укрпошта» звернувся до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області з кількома запитами на інформацію, серед яких був запит №2 від 22.01.2023 року.
У зазначеному запиті ОСОБА_1 просив відповідача надати інформацію щодо розпорядження Слобожанською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області комунальними коштами та майном, а також просив надати інформацію стосовно іншого запиту датованого 27 грудня 2022 року.
Відповідь на запит в електронному вигляді від виконавчого комітету Слобожанського селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області позивачем отримана 06.02.2023 за №03-09/11/357.
Водночас, з вказаного листа не вбачається надання відповіді щодо запитуваної інформації.
ОСОБА_1 , вважаючи бездіяльність Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області щодо ненадання інформації відповідно до поставлених у запиті на інформацію від 22.01.2023 року питань, через представника звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року, з урахуванням усунення недоліків позовної заяви, провадження в справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
До Слобожанської селищної ради 30.01.2023 надійшов від позивача запит на інформацію від 22.01.2023 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Слобожанської селищної ради на запиті (№ПІ-36 від 30.01.2023 року).
Щодо змісту відповіді на запит, представник відповідача зазначив наступне.
Листом від 06.02.2023 №03-09/11/357 відповідачем надано відповідь на запит гр. ОСОБА_1 та повідомлено про запрошення до приміщення Слобожанської селищної ради Дніпровського району, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 2 поверх, кабінет 201 у понеділок 10 лютого 2023 року з 13.00 до 14.00 для ознайомлення з запитуваними документами.
Відповідно до Службового листа начальника відділу загально-організаційного забезпечення №07/03-27 від 15 травня 2023 року до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області та її виконавчого комітету за період з 07.11.2022 року по 10.04.2023 року надійшло 114 (сто чотирнадцять) запитів на доступ до публічної інформації різного характеру від гр. ОСОБА_1 , в тому числі за період з 07.11.2022 року по 22.01.2023 року від позивача надійшло 60 (шістдесят) листів.
Направлення такої кількості запитів гр. ОСОБА_1 майже щоденно передбачали підготовку та надання великої кількості інформації, так як здебільшого містили в одному запиті декілька питань (від 1 до 8 питань), що потребує залучення комп`ютерної техніки та ксероксу.
У зв`язку з викладеним та з метою недопущення обмеження права гр. ОСОБА_1 на доступ до публічної інформації, Слобожанською селищною радою численну кількість разів на запити останнього запрошено до приміщення ради для надання доступу та можливості ознайомлення з документами та інформацією, які є в розпорядженні відповідача та за необхідності зробити відповідні фотокопії.
Проте, гр. ОСОБА_1 , ніяким чином не коментуючи запрошення, продовжував кожного дня засобами поштового зв`язку, шляхом щоденного особистого звернення до відділення Укрпошти, надсилати запити відповідачеві.
До Слобожанської селищної ради гр. ОСОБА_1 для отримання доступу до публічної інформації та документів не з`явився жодного разу, що дає підстави вважати про відсутність інтересу до публічної інформації як такої.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).
Частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
В питанні критеріїв визначення та розподілу судових витрат слід згадати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц.
Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У даному випадку справа є нескладною, тому представник вважає, що суму гонорару є неспіврозмірною зі складністю справи, адже представник ОСОБА_1 :
- не збирав докази у справі;
- дослідив лише незначну кількість документів - запит на інформацію позивача та декілька доказів відправки поштової кореспонденції;
- дослідив досить невелику кількість законодавства та судової практики;
- будь-які інші процесуальні документи, крім позовної заяви, адвокатом не складались.
Крім того, у справі бере участь лише два учасника, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Зазначене, на думку представника відповідача, також підтверджує те, що адвокатом на надання послуг (правничої допомоги) позивачу в справі витрачено невелику кількість часу.
Крім того, дана справа не має важливого значення для позивача, оскільки він має право згідно з Законом України «Про доступ до публічної інформації» повторно звернутися до відповідача із запитом на інформацію, позов не містить вимог майнового характеру, вирішення справи не вплине на репутацію сторони (позивача) та відсутній публічний інтерес до справи, спір не є нестандартним, також не є нетиповими спірні правовідносини.
Також представником позивача - адвокатом Точіліним Геннадієм Федоровичем станом на 19.09.2023 було подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду сімдесят два подібних позови в інтересах ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області.
З урахуванням викладеного представник відповідача просив відмовити в задоволенні клопотання про стягнення судових витрат, пов`язаних зі сплатою правничої допомоги.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим 13 лютого 2006 року Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
22 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області з запитом на інформацію згідно зі статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати наступну інформацію:
1. Чи отриманий Слобожанською радою мій запит на інформацію від 27.12.2022 року?
2. Ким саме (ПІБ, посада) мій запит на інформацію від 27.12.2022 року отриманий, та коли (дата) зареєстрований?
3. Ким саме (ПІБ, посада), коли (дата), та на кого (ПІБ, посада) мій запит від 27.12.2022 року, був розписаний для виконання?
4. Чи відправлена Вами відповідь на мій запит на інформацію від 27.12.2022 року?
5. Прошу надати усі рішення сьомої сесії (8 скликання) Слобожанської селищної ради, що стосуються питань передачі комунального майна (земельних ділянок, об`єктів нерухомості, приміщень тощо) у власність або користування будь-яким фізичним та юридичним особам.
Вказаний запит направлено позивачем засобами поштового зв`язку з описом вкладення 23.01.2023 року.
Згідно з відбитком штемпелю вхідної кореспонденції запит на інформацію від 23.01.2023 року зареєстрований Слобожанською селищною радою 30.01.2023 за вх.№ПІ-36.
Листом від 06 лютого 2023 року №03-09/11/357 відповідачем надано відповідь на запит гр. ОСОБА_1 та повідомлено про запрошення до приміщення Слобожанської селищної ради Дніпровського району, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт.Слобожанське, вул.Василя Сухомлинського, 56-б , 2 поверх, кабінет 201 у понеділок 10 лютого 2023 року з 13.00 до 14.00 для ознайомлення з запитуваними документами.
Копія відповіді на запит №03-09/11/357 від 06.02.2023 була направлена відповідачем засобами електронного зв`язку на електронну пошту ОСОБА_1 « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зазначену у запиті, яка отримана позивачем 07.02.2023, про що зазначено позивачем в позовній заяві.
ОСОБА_1 , вважаючи бездіяльність Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області щодо ненадання інформації відповідно до поставлених у запиті на інформацію від 22.01.2023 року питань протиправную, звернувся через представника до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (стаття 40 Конституції України).
Згідно з преамбулою Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року №2657-XII цей Закон регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.
Відповідно до статей 1, 4 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.
Суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень.
Об`єктом інформаційних відносин є інформація.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
За змістом частини 1 статті 6 Закону №2657-XII, право на інформацію забезпечується, зокрема, обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та медіа про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про інформацію», право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI.
Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
За змістом статті 4 Закону №2939-VI доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Стаття 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Крім того, частиною 2 статті 6 Закону №2939-VI передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» всі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акту, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Закону №2939-VI запитувач має право звернутися до розпорядника інформації з запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Згідно зі статтею 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.
Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідно до статті 23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом. Отримувати або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
При цьому, законодавець зобов`язує розпорядника інформації надати відповідь на письмовий запит запитувача інформації не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, яка має бути повною, достовірною та точною або мотивовану відмову у наданні запитуваної інформації у разі наявності підстав, визначених статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала (постанови від 27 лютого 2020 року в справі №800/304/17, від 01 квітня 2021 року в справі №9901/183/20, від 10 лютого 2022 року в справі №9901/369/21), що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області з запитом на інформацію згідно зі статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Запит отримано відповідачем та зареєстровано 30.01.2023 року за вх.№ПІ-36, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції на запиті.
Листом від 06 лютого 2023 року №03-09/11/357 відповідачем надано відповідь на запит ОСОБА_1 та повідомлено про запрошення до приміщення Слобожанської селищної ради Дніпровського району, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Василя Сухомлинського, 56-б, 2 поверх, кабінет 201 у понеділок 10 лютого 2023 року з 13.00 до 14.00 для ознайомлення з запитуваними документами.
Копія відповіді на запит №03-09/11/357 від 06.02.2023 була направлена відповідачем засобами електронного зв`язку на електронну пошту ОСОБА_1 « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зазначену у запиті, яка отримана позивачем 07.02.2023, про що зазначено позивачем в позовній заяві.
Судом встановлено, що позивач у своєму запиті від 22.01.2023 року просив відповідача надати публічну інформацію про розпорядження комунальними коштами та майном Слобожанською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області, а також просив надати інформації щодо запитуваної інформації 27 грудня 2022 року.
Як вбачається зі змісту відповіді від 06 лютого 2023 року №03-09/11/357, відповідачем не надано відповіді по суті запиту, а лише запропоновано прибути до приміщення Слобожанської селищної ради Дніпровського району, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область для ознайомлення з запитуваними документами, тобто фактично відповідачем відмовлено в наданні запитуваної інформації.
Суд зазначає, що за змістом пункту 1 частини 1 статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.
Крім того, частиною 3 статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Отже, у разі якщо відповідач, як розпорядник, не володів запитуваною інформацією, то в силу положень частини 3 статті 22 Закону №2939-VI відповідний запит щодо мав бути направлений відповідачем належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.
Проте, як вбачається зі змісту відповіді від 06.02.2023 року за №03-09/11/357, відповідних дій Слобожанською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області вчинено не було, а відтак така відповідь є формальною, чим порушено право особи на отримання інформації.
Приписами пункту 3 статті 3 Закону №2939-VI встановлені гарантії права на доступ до публічної інформації, серед яких це право гарантується зокрема максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.
Приписами частини 1 статті 2 Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів, що її ратифіковано із заявами Законом України «Про ратифікацію Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів» від 20 травня 2020 року №631-IX, Україна взяла на себе відповідальність із виконання зобов`язань щодо забезпечення гарантій права кожному, без дискримінації за будь-якою ознакою, на доступ, зокрема до публічної інформації, за вимогою до офіційних документів, що знаходяться в розпорядженні державних органів.
Приписи статті 5 Конвенції Ради Європи передбачають опрацювання запитів про доступ до офіційних документів. Зокрема згідно із частиною другою цієї статті запит про доступ до офіційного документу розглядається будь-яким державним органом, в розпорядженні якого знаходиться документ. Якщо державний орган не має у розпорядженні запитуваного офіційного документу або якщо він не уповноважений опрацьовувати цей запит, він повинен, коли це можливо, спрямувати запит чи заявника до компетентного державного органу.
Згідно з частиною 1 статті 5 Конвенції Ради Європи державний орган сприяє заявнику, наскільки це практично можливо, ідентифікувати запитуваний офіційний документ.
Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції Ради Європи визначено форми доступу до офіційних документів: «У разі надання доступу до офіційного документу заявник має право обрати чи ознайомитися з оригіналом або копією, чи отримати копію цього документу в будь-якій доступній формі або форматі за своїм вибором, якщо тільки висловлене побажання не є невиправданим».
При цьому, розпорядник інформації повинен керуватися принципом добросовісності і розсудливості та не застосовувати формалістичний підхід до вирішення питання, а максимально сприяти (на вимогу) запитувачу, наскільки це практично можливо, у доступі до публічної інформації, гарантованої статтею 10-1 Закону №2939-VI.
За викладених обставин, суд вважає надану відповідачем відповідь на запит від 22 січня 2023 року необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації».
З урахуванням того, що підставою для звернення позивача до суду є ненадання відповідачем інформації на запит, доказів надання якої відповідачем суду не надано, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною відмову відповідача у наданні інформації по запиту на інформацію №2 від 22.01.2023 року, а тому суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язати Слобожанську селищну раду Дніпровського району Дніпропетровської області повторно розглянути запит №2 від 22.01.2023 року в порядку, визначеному чинним законодавством України, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.
Нормами частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
У спірних правовідносинах права позивача порушені саме протиправною бездіяльністю щодо ненадання запитуваної інформації на запит від 22 січня 2023 року.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник