Справа № 520/20609/23
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

17 жовтня 2023 р. № 520/20609/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Прокопенко Ю.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Прасолова І.В.,

представника відповідача - Синюшка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд, з урахуванням уточненої позовної заяви:

- визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області №580 від 14.07.2023 Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області щодо застосування відносно поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 /0082547/ дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області №328 о/с від 26.07.2023 По особовому складу про звільнення згідно з Законом України Про Національну поліцію від 02.07.2015 №580-УІІІ за п. 6 ч. 1 ст. 77 ( у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України): капітана поліції ОСОБА_1 /0082547/, поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 27.07.2023 по 15.09.2023 у розмірі 94197 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до п.1 наказу ГУНП в Харківській області №580 від 14.07.2023 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказом ГУНП в Харківській області № 328о/с від 26.07.2023 позивача було звільнено зі служби в поліції згідно з Законом України «Про Національну поліцію» за п.6 ч.1 ст.77 з 27.07.2023. Зазначає, що йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 ККУ, у зв`язку з чим було призначено службове розслідування. Позивач зазначає, що не погоджується із висновками службового розслідування та як наслідок цього наказом, що стосується дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Також, зазначається, що вказані у висновку службового розслідування обставини відомі відповідачу лише з матеріалів відповідного кримінального провадження. Вважає висновки службового розслідування передчасними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29 серпня 2023 року о 12:00 год. в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до п.1 наказу ГУНП в Харківській області №580 від 14.07.2023 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у невиконанні вимог пунктів 1, 3 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, абзацу 8 п.1 розділу ІІ та п.3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, п.1 та 6 ч.3 статті 1 Дисциплінарного статуту до поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Наказом ГУНП в Харківській області № 328о/с від 26.07.2023 капітана поліції ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції згідно з Законом України «Про Національну поліцію» за п.6 ч.1 ст.77 з 27.07.2023. Як слідує з матеріалів справи, фактично висновок про наявність в діях ОСОБА_1 вчинку, який слугував підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення був зроблений за результатами службового розслідування проведеного за фактом повідомлення 18.04.2023 про підозру за №0000689 ОСОБА_1 , відповідно до якого позивач обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Тому, представник відповідача вважає, що притягнення позивача до відповідальності у вигляді звільнення зі служби на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» є правомірним та просить суд залишити позов без задоволення.

Протокольною ухвалою від 19.09.2023 року закрито підготовче засідання та справа призначена до судового розгляду по суті на 10.10.2023 о 14:00.

У судовому засіданні 10.10.2023 було оголошено перерву до 16.10.2023.

Позивач та представник позивач в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені в адміністративному позові, просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та вважає, що оскаржувані накази є правомірними та прийнятими у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, підтримуючи доводи викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, зазначає наступне.

Під час судового розгляду справи встановлено, що капітан поліції ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області, проходив службу в органах поліції.

До ГУНП в Харківській області 23.06.2023 надійшла доповідна записка заступника начальника УКЗ ГУНП в Харківській області - начальника УГІ ГУНП полковника поліції ОСОБА_2 від 23.06.2023 №1027/119-15/01-2023, у якій зазначено, що цього ж дня працівниками Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтаві, у рамках кримінального провадження, унесеного до ЄРДР 18.04.2023 за №0000689 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України поліцейському офіцеру громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області капітану поліції ОСОБА_1 .

На підставі наказу ГУНП в Харківській області №1250 від 23.06.2023, з метою повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, що призвели до можливого порушення службової дисципліни з боку позивача, призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію.

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок від 14.07.2023.

Згідно змісту висновку, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у невиконанні вимог пунктів 1, 3 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, абзацу 8 п.1 розділу ІІ та п.3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, п.1 та 6 ч.3 статті 1 Дисциплінарного статуту до поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП в Харківській області №580 від 14.07.2023 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у невиконанні вимог пунктів 1, 3 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, абзацу 8 п.1 розділу ІІ та п.3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, п.1 та 6 ч.3 статті 1 Дисциплінарного статуту до поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП в Харківській області № 328о/с від 26.07.2023 капітана поліції ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції згідно з Законом України «Про Національну поліцію» за п.6 ч.1 ст.77 з 27.07.2023.

Не погодившись із вказаними наказами позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частина 1 статті 18 цього ж Закону передбачені обов`язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Наказом МВС України 09.11.2016 №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських.

Зокрема, ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Статтею 64 Закону України "Про Національну поліцію" визначена Присяга працівника поліції.

Закон України "Про Національну поліцію" визначає, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (частина 1 та 2 статті 19).

Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII затверджений Дисциплінарний статут Національної поліції України.

Так, Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом, визначаються підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень.

Нормами частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Аналізуючи пункти 1, 3, 4, 6, 7, 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, суд встановив, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їх повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватись правил внутрішнього розпорядку.

Крім того, стаття 12 Дисциплінарного статуту дає визначення дисциплінарного проступку з якого вбачається, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

В статті 14 Дисциплінарного статуту міститься визначення службового розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Відповідне службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції. (ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту).

Згідно з частиною 8 статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень визначених ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

У відповідності до пункту 3 статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України щодо виконання дисциплінарних стягнень - дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Суд зазначає, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту, є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Види дисциплінарних стягнень перелічені у статті 13 Дисциплінарного статуту застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.

Найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни є звільнення зі служби в поліції, як крайній захід дисциплінарного впливу.

Судом встановлено, що Наказом ГУНП в Харківській області від 23.06.2023 №1250 «Про призначення та проведення службового розслідування» призначено службове розслідування відносно ОСОБА_1 та утворено дисциплінарну комісію.

Відповідне службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Як зазначено раніше, підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Таким чином, у разі вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, перед накладенням дисциплінарного стягнення, з метою з`ясування всіх обставин вчинення такого проступку, наявності вини, керівник призначає службове розслідування, про що видає наказ.

Результатами службового розслідування має бути встановлено: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій.

Підставою для проведення службового розслідування стало те, що працівниками Територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтава, в рамках кримінального провадження, внесеного 18.04.2023 за №0000689, ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Аналізуючи матеріали справи суд встановив, що фактично висновок про наявність в діях ОСОБА_1 вчинку, який слугував підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення був зроблений за результатами службового розслідування проведеного за фактом внесення відомостей до ЄРДР за №0000689 від 18.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України.

На підставі висновків службового розслідування встановлено допущення позивачем порушень службової дисципліни, що виразилось у невиконанні вимог пунктів 1, 3 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, абзацу 8 п.1 розділу ІІ та п.3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, п.1 та 6 ч.3 статті 1 Дисциплінарного статуту.

Зі змісту висновку службового розслідування судом встановлено, що капітан поліції ОСОБА_1 , 12.04.2023 приблизно о 19:00 перебуваючи поза службою, у цивільному одязі, рухаючись на автомобілі «MITSUBISHI OUTLANDER», н.з. НОМЕР_1 , по вулиці Соборній, м. Мерефа, Харківського району, Харківської області, виявив вчинення адміністративного правопорушення водієм автомобіля ВАЗ - 2106, н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , а саме порушення Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортного засобу, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, а також керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, відповідальність за які передбачена ст. ст. 124, 122-4, КУпАП.

При цьому, про вказану подію капітан поліції ОСОБА_1 не повідомив за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» або до найближчого органу поліції, що є порушенням вимог п. 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100.

Під час проведення службового розслідування було встановлено, що 22.06.2023 позивачу було повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України.

Також Дисциплінарною комісією було встановлено, що під час переслідування ОСОБА_1 наздогнав автомобіль правопорушника, який зупинився біля магазину «Фуршет» по АДРЕСА_1 та наніс ОСОБА_3 тілесні ушкодження.

Своїми діями капітан поліції ОСОБА_1 порушив вимоги п. 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, відповідно до якого поліцейський за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час зобов`язані дотримуватися норм професійної стики. Проте, капітан поліції ОСОБА_1 діючи, як поліцейський вжив заходів до переслідування правопорушника та наздогнавши повинен був його затримати, до прибуття наряду поліції, однак не контролюючи свою поведінку, почуття та емоції ОСОБА_1 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_3 .

Вищевикладене свідчить про вчинення дисциплінарного проступку з боку капітана поліції ОСОБА_1 , що виразився в порушенні вимог п. 1 та 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, абзацу 8 п. 1 розділу II та п. З розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 19.11.2016 №1179.

Позивачу в межах службового розслідування було запропоновано надати пояснення, які він надавати по суті відмовився, чим жодним чином не сприяв розслідуванню та не стверджував, що ці дії ним не вчинялися. (а.с. 116) При цьому, позовна заява таких обставин також не містить.

На підставі матеріалів службового розслідування Дисциплінарна комісія дійшла висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається порушення вимог п.1 наказу ГУНП в Харківській області №580 від 14.07.2023 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у невиконанні вимог пунктів 1, 3 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, абзацу 8 п.1 розділу ІІ та п.3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, п.1 та 6 ч.3 статті 1 Дисциплінарного статуту.

Отже, із матеріалів службового розслідування випливають обставини неадекватної та безконтрольної поведінки працівника поліції, котра явно та очевидно не сприяє досягненню покладених на органи Національної поліції України завдань, невиконання обов`язків поліцейського щодо дотримання законів України, поваги і не порушення прав і свобод людини.

У судовому засіданні було досліджено матеріали справи, а саме: було досліджено два відеозаписи з камер відеонагляду магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , які було надано представником відповідача та долучені до матеріалів службового розслідування.

Як встановлено з матеріалів справи, запис розпочинається з 13:57:11 до 20:05:11. О 17:20:05 вбачається, що до магазину «Фуршет» під`їжджає попередньо, як встановлено з матеріалів службового розслідування, авто ОСОБА_3 та відразу за ним о 17:20:09 авто, яким керував ОСОБА_1 . Водій авто білого кольору, як встановлено службовим розслідуванням, марка ВАЗ-2106, н.з. НОМЕР_2 , виходить із своєї автівки та прямує вбік. Надалі, судом вбачається, що ОСОБА_1 виходить із свого авто та прямує за ОСОБА_3 . Наречена ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , виходить за ним із авто та починає здійснювати відеозйомку.

Далі, судом було досліджено наступне відео, з якого вбачається, що на 17:20:25 відеозапису з лівої сторони з`являється ОСОБА_3 , який рухається по тротуару у бік дороги, обертається та о 17:20:29 його наздоганяє ОСОБА_1 який наносить удари ОСОБА_3 , а саме: наносить удар кулаком лівої руки по обличчю ОСОБА_3 , потім удар своєю правою ногою по голені лівої ноги ОСОБА_3 . Останній починає тікати через проїжджу частину, але його наздоганяє ОСОБА_1 поблизу альтанки, утримуючи правою рукою за плече, своєю правою ногою робить підніжку та перекидання через стегно, таким чином поваливши на землю ОСОБА_3 . Далі ОСОБА_1 починає наносити удари кулаками правої та лівої руки по обличчю ОСОБА_3 , а також удар правою ногою у тулуб останнього.

Позивач, переглянувши відео у судовому засіданні, на питання суду чи був він за кермом даного авто, зазначив, що даний автомобіль є схожим на його, однак, оскільки дана модель не є ексклюзивною, не може стверджувати це та у судовому засіданні позивач підтвердив, що керував транспортним засобом «МITSUBISHI OUTLANDER», н.з. НОМЕР_1 , який належить його батьку.

Суд, дослідивши даний відеозапис, вбачає, що на ньому при приближенні чітко видно номера автомобіля «МITSUBISHI OUTLANDER», а саме: НОМЕР_1 . При цьому, представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначав, що відповідно до повідомлення про підозру, ОСОБА_1 рухався на автомобілі «МITSUBISHI OUTLANDER» з номерним знаком НОМЕР_1 , власником якої є його батько ОСОБА_5 .

У зв`язку з чим, твердження позивача, що це не він на відеозапису, суд вважає необґрунтованими та не приймає їх до уваги.

Суд зазначає, що відеозапис підтверджує той факт, що ОСОБА_1 разом із своєю нареченою ОСОБА_4 вийшли з автомобіля.

Також, в матеріалах службового розслідування містяться пояснення ОСОБА_3 , який також вказував, що ОСОБА_1 наносив йому тілесні ушкодження. (а.с. 154)

Суд звертає увагу на те, що час першого відео, де машини під`їзжають до магазину «ФУРШЕТ» та безпосередньо час другого відео, коли ОСОБА_1 почав наносити удари ОСОБА_3 збігається посекундно, що свідчить, що на першому та другому відео беруть участь ті ж самі особи.

У зв`язку з чим, посилання позивача, що він не вчиняв таких дій та що перебував біля магазину спростовуються дослідженим відеозаписом. При цьому доказів, що це інша особа в присутності позивача вчиняла дії щодо побиття громадянина, що позивачем вживались дії щодо затримання такої особи до суду також не подано.

Відповідачем була надана до суду довідка від ФОП ОСОБА_6 де зазначено, що у зв`язку з технічними обставинами час на камерах відеонагляду магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 зазначено з фактичним відставанням на 01 год. 58 хв. (а.с. 143)

У зв`язку з чим, твердження представника позивача, що час даного відео та час, коли відбувалися вказані події, не співпадає, що вказані події відбувалися о 19:18, однак на відео транслюється час 17:20, та твердження позивача, що в цей час він ще перебував на службі та ніяк не міг опинитися в тому місці в той час спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з цього, суд зауважує, що час, з урахуванням відставання на 01 год 58 хв, повністю співпадає із часом, коли відбувалися події, а тому час з першої та другої камери підтверджує той факт, що позивач вчиняв неадекватні та агресивні дії по відношенню до громадянина ОСОБА_3 , які виразилися у нанесенні ударів в обличчя.

Щодо посилань представника позивача на неприйняття відеозаписів як доказу з посиланням на ст. 99 КАС України суд зазначає наступне.

Згідно ч. 5 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Досліджені відеозаписи надані відповідачем та засвідчені електронним підписом. При цьому, в ході розгляду справи сторонами не подано будь-яких доказів та обставин, які підтверджують, що надані копії відеозапису не відповідають оригіналу. У зв`язку з чим, відсутні підстави для неврахування зазначених записів як доказу по справі.

Також, під час розгляду справи судом було допитано в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, що прямо передбачено приписами ст. 384, 385 КК України.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила суду, що 12.04.2023 приблизно о 19 год 00 хв вона їхала зі своєю донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_8 їм їхав автомобіль «Жигулі» білого кольору, який створив аварійну обстановку. Їм здалося, що водій «Жигулі» може перебувати у стані сп`яніння. Свідком зазначено, що ОСОБА_1 подзвонив комусь та повідомив про дані обставини. Надалі вони поїхали за вказаним вище авто, яке потім під час руху наїхало на дерево, скоївши ДТП. ОСОБА_1 вийшов із авто, щоб оглянути водія та можливо надати йому першу домедичну допомогу. Проте, водій «Жигулі» показав ОСОБА_1 непристойний жест та різко продовжив рух авто. Вони поїхали за ним, біля магазину «Фуршет» авто «Жигулі» зупинилося, ОСОБА_1 своє авто припаркував неподалік. Зазначає, що водій «Жигулі» наче вивалювався з авто та не бачила, щоб ОСОБА_1 наносив тілесні ушкодження водію «Жигулі» із авто вона не виходила.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 надала аналогічні показання з ОСОБА_7 . Однак додала, що коли ОСОБА_1 підійшов до автомобіля «Жигулі», то голова водія була схилена на кермо, водій підняв голову, були видні кров із носа та почервоніння обличчя, які він, мабуть, отримав вдарившись о кермо чи лобове скло під час зіткнення авто із деревом. Надалі водій «Жигулі» показав ОСОБА_1 непристойний жест та різко продовжив рух авто. Вони поїхали за ним, біля магазину «Фуршет» авто «Жигулі» зупинилося, ОСОБА_1 своє авто припаркував неподалік. Вказує, що вийшла із авто разом із ОСОБА_1 та стояли поряд із магазином «Фуршет», бачила, що водій «Жигулі» наче вивалювався з авто та не бачила, щоб ОСОБА_1 наносив тілесні ушкодження водію «Жигулі» та що останній знаходився постійно в їх полі зору.

Однак, суд критично ставиться до показань ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які стверджують, що позивач не наносив жодних ушкоджень громадянину, оскільки ОСОБА_4 є нареченою позивача, а ОСОБА_7 є матір`ю нареченої позивача, а отже вони перебувають у тісних взаємовідносинах, є зацікавленими особами та свідчення вказаних осіб спростовуються дослідженими у судовому засіданні відеозаписами з камер відеонагляду.

Також у Висновку службового розслідування вказано, що позивачем порушено вимоги абзацу 8 п.1 розділу ІІ та п.3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, п.1 та 6 ч.3 статті 1 Дисциплінарного статуту.

Вказані Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Відповідно до п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до п. 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 За будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику та допускати дискримінацію в будь-якій формі.

Метою Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Відповідно частини 1 статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Необхідно звернути увагу, що зі змісту присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Верховного Суду від 10.06.2021 по справі № 420/241/20.

Разом з тим, вищенаведені фактичні обставини, встановлені службовим розслідуванням свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинено дії, які несумісні з вимогами, які пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу Національної поліції.

У відповідності до приписів п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва. Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Згідно п. 1, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Отже, недотримання принципів діяльності поліцейського та вчинення дій, які не відповідають вимогам, що пред`являють до професійно-етичних якостей поліцейських, правильно кваліфікується відповідачем як порушення позивачем службової дисципліни.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17.06.2021 по справі № 804/6242/17.

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_1 не було виконано службові обов`язки, покладені на нього вищезазначеними нормативно-правовими актами, а також вчинено протиправні дії у вигляді нанесення ударів іншій людині, суд приходить до висновку про те, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Щодо невиконання позивачем приписів п. 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, суд зазначає наступне.

Так, п. 6, 7 Розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100 встановлено обов`язок поліцейського незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляти про це за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Між тим, як встановлено службовим розслідуванням ОСОБА_1 не повідомляв про виявлене вищезазначене правопорушення за скороченим номером екстреного виклику поліції 102.

Суд зазначає, що вказані обставини були підтверджені письмовими поясненнями поліцейського Вінника А.В., які містяться в матеріалах службового розслідування, в яких останнім було вказано, що дзвінок був анонімний. (а.с. 129)

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснив суду, що 12.04.2023 він заступив на чергування. Приблизно о 19 год 00 хв ОСОБА_1 подзвонив на мобільний телефон чергового частини та на екрані телефону висвітилося, що це був ОСОБА_10 .

Таким чином матеріалами справи не підтверджено, що позивач повідомляв про виявлене правопорушення за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102».

Отже, позивачем не було виконано службові обов`язки, покладені на нього п. 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100

У позовній заяві та в судовому засіданні ОСОБА_1 зазначає, що вказані у висновку службового розслідування обставини відомі відповідачу лише з матеріалів відповідного кримінального провадження.

Водночас, суд зазначає, що висновок службового розслідування, складений стосовно позивача містить в собі опис та дослідження обставин скоєного позивачем дисциплінарного проступку, пояснення осіб, дослідження відеозаписів, котрі охоплють сукупність реально існуючих фізичних вчинків, які суперечать інтересам служби, вчинені ним самостійно та за відсутності будь-якого впливу.

При цьому, суд відхиляє доводи позовної заяви, що діяння позивача, викладені у висновку службового розслідування не доводять наявність в його діях складу дисциплінарного проступку не сумісного з подальшим проходженням служби в органах поліції.

За таких обставин, у даному конкретному випадку звільнення заявника від юридичної відповідальності через несуттєві і формальні причини суперечить приписам ст. 8 Конституції України та є порушенням справедливого балансу між приватним інтересом заявника на продовження поліцейської служби та публічним інтересом суспільства на абсолютну неприпустимість проявів явного та очевидного свавілля представників правоохоронного органу, наділених законом повноваженнями на обмеження свободи пересування інших громадян.

Також, суд бере до уваги, що повноваження керівників поліції з приводу накладення дисциплінарних покарань розмежовані приписами ст. 20 Дисциплінарного статуту, згідно з якою керівник Національної поліції України уповноважений застосовувати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, до всіх поліцейських (ч. 3 ст. 20); інші керівники застосовують дисциплінарні стягнення в межах повноважень, визначених керівником Національної поліції України (ч.4 ст.20).

Таким чином, Дисциплінарна комісія у даному конкретному випадку обставини діяння поліцейського з`ясувала повно, оцінила вірно, вчинене поліцейським діяння в частині епізоду неетичної поведінки поліцейського та епізоду порушення Присяги поліцейського кваліфікувала правильно, зміст норми права витлумачила відповідно до її дійсної суті, а, відтак, забезпечила дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (засадничих гарантій притягнення особи до відповідальності не порушила).

Так, Дисциплінарною комісією взяті до уваги усі істотні та суттєві поза розумним сумнівом аспекти, котрі здатні вплинути на міру відповідальності особи.

Суд вважає, що агресивна та безконтрольна реакція позивача у вигляді нанесення ушкоджень громадянину, котрі визнані підтвердженими у ході розгляду справи, поза будь-яким розумним сумнівом явно та очевидно є достатньою для застосування найсуворішого із можливих видів дисциплінарного стягнення та є несумісною з подальшим проходженням служби в рядах поліції, позаяк демонстрація такої поведінки абсолютно не виключає майбутніх ризиків рецидиву.

Як установлено судом, владний суб`єкт - начальник ГУ НП у спірних правовідносинах діяв виключно на реалізацію суджень Висновку Дисциплінарної комісії.

Порушень, недоліків або дефектів у реалізації цим суб`єктом владних повноважень управлінських функцій контролю за дисципліною у сфері поліцейської діяльності судом не виявлено.

Підсумовуючи викладене суд вважає висновки відповідача про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 3 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, абзацу 8 п.1 розділу ІІ та п.3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, п.1 та 6 ч.3 статті 1 Дисциплінарного статуту такими, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Таким чином, враховуючи тяжкість проступку та з огляду на те, що наслідки проступку фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, суд приходить до висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

При цьому, суд зазначає, що відсутність обвинувального вироку суду не спростовує наявності в діях позивача дисциплінарного проступку, який встановлений в ході службового розслідування і за який відповідач у порядку Дисциплінарного статуту має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів поліції.

Відсутність обвинувального вироку суду ніяким чином не ототожнюється з відсутністю в діях позивача порушення службової дисципліни. Кримінальна та дисциплінарна відповідальність є різними і самостійними видами відповідальності особи.

Крім того, жодних порушень прав та законних інтересів позивача при проведенні процедури звільнення, визначеної Дисциплінарним статутом не виявлено.

Рішення у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у цьому випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі Кримінального кодексу України. Предметом цього спору є порушення позивачем службової дисципліни.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 30.08.2022 по справі № 120/8381/20-а, постанові від 21.12.2018 року по справі № 805/623/16-а, постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене відсутні підстави для врахування практики апеляційного суду на яку посилається позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказів протилежного позивачем та його представником до суду не надано.

За таких підстав, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 жовтня 2023 року.

Суддя Д.А. Волошин