Справа № 240/19260/23
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 240/19260/23

категорія 102000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 із позовом до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ДМС України в Житомирській області від 14.04.2021 про скасування рішення УДМС України в Житомирській області від 15.01.2019 про оформлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набуття громадянства України за територіальним походженням;

- зобов`язати УДМС України в Житомирській області видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України на підставі набуття громадянства України за територіальним походженням.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка набула громадянства України у 2019 році, що підтверджується тимчасовим посвідченням громадянина України, виданим 15.04.2019. Звернувшись 09.01.2023 із заявою до УДМС України в Житомирській області про поновлення строків на видачу паспорта громадянина України на підставі набуття громадянства України, позивачка отримала відповідь від 31.01.2023, де її було повідомлено про те, що рішенням УДМС у Житомирській області від 14.04.2021 скасовано попереднє рішення від 15.01.2019 про оформлення позивачці та її неповнолітній дитині набуття громадянства України за територіальним походженням. Позивачка вважає прийняте рішення протиправним, незаконним та необґрунтованим, а тому звернулась із даним позовом до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

31.07.2023 через відділ документального забезпечення суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивач взяв на себе зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство російської федерації і подати до органу, що видав їй тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) росії. Однак позивач проігнорував та не виконав вказане зобов`язання, не припинив іноземне громадянство, у зв`язку з чим відповідачем правомірно прийнято оскаржувані рішення.

21.08.2023 позивачем подано відповідь на відзив.

Відповідно до наказу Житомирського окружного адміністративного суду №01-66-В від 11.10.2023 у період з 18.10.2023 по 27.10.2023 головуюча суддя перебувала у щорічній відпустці.

Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою російської федерації (а.с. 17).

09.10.2018 позивачка звернулась до Попільнянського сектору УМВС України в Житомирській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_2 , до якої було подано: копії паспорта громадянина російської федерації, свідоцтва про народження заявниціі її дитини, свідоцтво про шлюб матері, зобов`язання припинити іноземне громадянство (а.с. 78-81, 84-97).

Також, 09.10.2018 позивачка взяла зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство (підданство) російської федерації, подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства), виданий уповноваженим на те органом країни відносно себе та своєї неповнолітньої дитини (а.с. 82-83).

15.01.2019 відповідачем прийнято рішення про оформлення позивачці набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" (а.с. 81).

08.04.2019 оформлено довідку №473/18 про реєстрацію особи громадянином України на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 113-114).

Також позивачка отримала довідку №473/18 про реєстрацію особи громадянином України №473-1/18 на ім"я ОСОБА_2 (а.с. 131).

15.04.2019 ОСОБА_1 звернулась із заявою-анкетою для оформлення тимчасового посвідчення громадянина України (а.с.116).

15.04.2019 позивачці оформлено тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_2 строком дії до 15.01.2021 (а.с. 120).

Оскільки станом на 15.01.2021 доказів виконання позивачкою взятого на себе зобов`язання, або подання ним декларації про відмову від іноземного громадянства у відповідності до Закону територіальному органу ДМС не подано, Попільнянським відділом УДМС в Житомирській області складено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України №110 від 14.04.2021 стосовно ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 (а.с. 125-126).

На підставі зазначеного подання відповідачем 14.04.2021 в порядку статті 21 Закону України "Про громадянство України" прийнято рішення про скасування рішення УДМС у Житомирській області від 15.01.2019 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону ОСОБА_1 разом із її неповнолітньою дитиною ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що позивачкою не виконано зобов`язання про припинення іноземного громадянства (а.с. 126).

14.04.2021 УДМС в Житомирській області на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видано довідки про припинення громадянства України №110, №110/1 та №129 (а.с. 134-135).

Позивачка вважає, що зазначене рішення порушує її права та інтереси, прийняте безпідставно, звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 25 Конституції України визначає, що громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III (далі - Закон №2235).

Відповідно до статті 1 Закону №2235 громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №2235, особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно з положеннями статті 17 вказаного Закону громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №2235, підставами для втрати громадянства України є, зокрема, 1) добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття; 2) набуття особою громадянства України на підставі статті 9 цього Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів; 3) добровільний вступ на військову службу іншої держави, яка відповідно до законодавства цієї держави не є військовим обов`язком чи альтернативною (невійськовою) службою.

Відповідно до статті 21 Закону №2235 рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Суд встановив, що позивачка 09.10.2018 взяла на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство російської федерації протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України.

Відповідно до абзацу 12 статті 1 Закону №2235, зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Таким чином, саме на позивача покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту набуття громадянства.

Відповідно до абзацу 16 статті 1 Закону №2235, декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Отже, особа, яка набула громадянство України, має подати декларацію про відмову від іноземного громадянства. У разі подачі такої декларації документ про вихід із іноземного громадянства не вимагається, а на особу покладається обов`язок повернути національний паспортний документ до уповноваженого органу іноземної держави та не користуватися правами громадянина вказаної держави і не виконувати обов`язків, передбачених її законодавством для громадян цієї держави.

Указом Президента України від 27.03.2001 №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №215), яким визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Згідно з пунктом 92 Порядку №215 територіальні органи Державної міграційної служби України приймають рішення про оформлення набуття громадянства України:

за народженням; за територіальним походженням; внаслідок поновлення у громадянстві; внаслідок усиновлення; внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

До повноважень територіальних органів Державної міграційної служби України також належить скасування прийнятих ними рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону.

Відповідно до пункту 96 Порядку №215 подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону, стосовно особи, яка проживає в Україні, готується територіальним підрозділом Державної міграційної служби України, до якого цією особою подавалися документи щодо оформлення набуття громадянства України.

Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України разом із документами, передбаченими підпунктом "б" пункту 88 цього Порядку, надсилається до територіального органу Державної міграційної служби України.

Відповідно до підпункту "б" пункту 88 Порядку №215 для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону територіальними органами Державної міграційної служби України, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи, зокрема: документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка територіального органу Державної міграційної служби України, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація територіального органу Державної міграційної служби України про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути

За приписами пункту 97 Порядку №215 рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується керівником територіального органу Державної міграційної служби України або його заступником.

Повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у тижневий строк надсилається до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, яким було внесено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня одержання повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України повідомляє про це відповідну особу у письмовій формі із зазначенням причин скасування такого рішення.

З системного аналізу наведених правових норм суд дійшов висновку, що скасування рішення про оформлення набуття громадянства відбувається на підставі подання органів міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України та на підставі документів, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Тобто, необхідною та обов`язковою умовою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону України "Про громадянство України" є встановлення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, факту набуття особою громадянства України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Указані обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, які свідчать, зокрема, про факт подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів. Крім того, встановленню підлягають також факти, підтверджуючі провину або злочинний намір, подачу завідомо хибних відомостей, обман заявника при отриманні ним паспорта громадянина України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14.11.2018 у справі № 820/1293/16, від 24.04.2019 у справі №2040/5642/18, від 19.12.2019 у справі №815/3575/15 та від 28.02.2020 у справі №520/4398/19.

Судом встановлено, що 15.01.2019 УДМС в Житомирській області прийнято рішення про оформлення позивачці та її неповнолійтній дитині набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" (а.с. 81).

08.04.2019 оформлено довідку №473/18 про реєстрацію особи громадянином України на ім`я ОСОБА_1 , яка була надана особою при оформленні тимчасового посвідчення громадянина України (а.с. 113-114).

15.04.2019 позивачці оформлено тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_2 строком дії до 15.01.2021 (а.с. 120).

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що позивачкою 09.10.2018 прийнято зобов`язання, що протягом двох років з моменту набуття громадянства України нею та її неповнолітньою дитиною буде припинено громадянство російської федерації і подано до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства російської федерації, виданого уповноваженим на те органом цієї держави (а.с.82-83).

Враховуючи вищевикладене, позивачці необхідно було надати документ про припинення громадянства російської федерації до УДМС України у Житомирській області або її територіальних підрозділів до 15.01.2021.

Як встановлено судом, у визначений законодавством термін позивачем не надано підтверджуючих документів про існування незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства та не надано документ про припинення громадянства російської федерації.

В подальшому, УДМС України в Житомирській області 14.04.2021 в порядку статті 21 Закону України "Про громадянство України" прийнято рішення про скасування рішення УДМС у Житомирській області від 15.01.2019 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону ОСОБА_1 разом із її неповнолітньою дитиною ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що позивачкою не виконано подане зобов`язання про припинення іноземного громадянства (а.с. 126).

Україна є правовою державою та керується принципом розумності строків. Він полягає у вирішенні питань регулювання правових відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, інтересів громадян і публічних інтересів. Кожна процесуальна дія або процесуальне рішення мають бути виконані або ж затверджені в розумні строки.

Як вже зазначалось, з прийняттям рішення про оформлення громадянства України від 15.01.2019 розпочався перебіг дворічного строку, у який позивачка мала виконати взяті на себе зобов`язання щодо припинення громадянства російської федерації, тобто в строк до 15.01.2021.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 19 федерального Закону «Про громадянство російської федерації», вихід з громадянства російської федерації особи, яка проживає на території російської федерації, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи в загальному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 цього федерального закону. Вихід з громадянства російської федерації особи, яка проживає на території іноземної держави, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи у спрощеному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 цього федерального закону.

Стаття 32 цього Закону визначає прядок подання заяв з питань громадянства російської федерації та встановлює наступне.

Заява з питань громадянства російської федерації подається за місцем проживання заявника: a) особою, яка проживає на території російської федерації, - до територіального органу федерального органу виконавчої влади у сфері внутрішніх справ; б) особою, яка проживає за межами російської федерації і не має місця проживання на території російської федерації, - дипломатичне представництво або консульська установа російської федерації, що знаходяться за межами російської федерації.

Відповідно до статті 35 Закону розгляд заяв стосовно громадянства російської федерації поданої особою зазначеною в пункті б частини 1 статті 32 Закону та прийняття рішення про прийняття до громадянства російської федерації чи про вихід з громадянства російської федерації в спрощеному порядку здійснюється в строк до шести місяців з дня подання заяви і всіх необхідних документів оформлених належним чином.

Уповноваженим органом російської федерації на підтвердження факту звернення із заявою про вихід з громадянства особі видається довідка про звернення затвердженого зразка.

Враховуючи викладене, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази належним чином звернення або направлення заяви про припинення іноземного громадянства до консульського відділу посольства російської федерації та/або отримання нарочно посольством.

Суд також зазначає, що позивачка не надала суду доказів звернення з пакетом документів до Консульської установи в Україні для отримання довідки про припинення російського громадянства. Також не додала доказів відмови Консульської установи у видачі довідки про припинення громадянства росії, зобов`язанням отримати ним ряду документів.

У позовній заяві позивачка зауважила, що нею було виконано всі умови та дотримано свого зобов`язання щодо виходу з іноземного громадянства та на підтвердження викладеного надано лист Міжрегіональної інспекції податкової служби по централізованій обробці даних від 05.03.2020 №2-8-10/1/02029; довідку про відсутність заборгованості по сплаті податків від 18.09.2020 №2-8-08/3316, лист інспекції федеральної податкової служби по м.Комсомольску-на-амурі хабаровського краю від 20.05.2020 №08-29/007634; лист інспекції федеральної податкової служби по м.Комсомольску-на-амурі хабаровського краю від 01.09.2020 №08-26/013517 (а.с. 20-24).

Суд критично оцінює достатність вказаних доказів в підтвердження факту вжиття позивачем всіх можливих заходів для виконання зобов`язання щодо припинення громадянства російської федерації, оскільки останні не свідчать ні про відмову від громадянства російської федерації, ні про припинення громадянства російської федерації.

Разом з тим, позивачка зазначає, що в матеріалах даної справи наявна її заява від 19.03.2021 року на адресу Попільнянського РВ УДМС України (на яку, зокрема, також посилається відповідач у своєму відзиві на позовну заяву), яка є фактичною відмовою від громадянства російської федерації та є декларацією про відмову від іноземного громадянства в розумінні норм чинного законодавства, та є такою, що давало підстави сподіватись, що позивачем було виконано всі умови та дотримано свого зобов`язання щодо виходу з іноземного громадянства (а.с. 128).

Як вже було зазначено судом, відповідно до статті 1 Закону №2235-III зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Так, згідно зі статтею 8 Закону №2235-III іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України.

Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Відповідно до статті 1 Закону №2235-III незалежними від особами причинами неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Тобто, невидача документа про припинення іноземного громадянства у встановлений законодавством іноземної держави термін могла б мати місце лише після звернення особи з відповідним клопотанням до уповноважених органів іноземної держави.

Суд зазначає, що зразок декларації про відмову від іноземного громадянства затверджено наказом МВС України № 715 вiд 16.08.2012 та має форму №45.

В той же час, подана позивачем заява від 19.03.2021 не відповідає формі встановленого зразка та не містить обґрунтованих причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств). Поданою заявою позивачка поінформувала Попільнянський РВ УДМС України в Житомирській області про її звернення в російське посольство без жодного документального підтвердження такого звернення та відмову в ньому.

Однак, як вже було зазначено судом, в матеріалах справи відсутні докази звернення до відповідних органів рф чи консульських установ та прийняття рішення за наслідками їх розгляду.

Крім того, посилаючись на введення в державі карантинних обмежень у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), позивачка не надала суду жодного доказу на підтвердження обставин, пов`язаних із такими подіями, які мали місце у відношенні безпосередньо до неї та перешкоджали своєчасному зверненню до відповідних органів рф чи консульських установ.

Таким чином суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем вчинялися необхідні дії щодо припинення громадянства російської федерації (звернення до відповідних органів рф та отримання відмови, не отримання відповіді).

Враховуючи викладене, позивачка не виконала взяте на себе зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити попереднє громадянство російської федерації, а тому відповідач 14.04.2021 прийняв правомірне рішення про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області від 15.01.2019 про набуття громадянства України за територіальним походженням громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовна вимога про зобов`язання УДМС України в Житомирській області видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України на підставі набуття громадянства України за територіальним походженням задоволенню не підлягає як похідна вимога від вимоги про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 14.04.2021 про набуття громадянства України за територіальним походженням громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення правомірно прийнято відповідачем, з урахуванням пасивної поведінки позивача та ігноруванням нею вимог чинного законодавства України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №280/7910/20.

Згідно з ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення ст. 139 КАС України, судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (вул. Чуднівська, 105, м. Житомир, 10005. РНОКПП/), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеном устаттею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Г. Попова

30 жовтня 2023 р.