Справа № 320/3527/23
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3527/23 Суддя (судді) першої інстанції: Журавель В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Аліменка В.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Тернопільської митниці як відокремлений підрозділ Державної митної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Будпостач» до Тернопільської митниці як відокремлений підрозділ Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «Будпостач» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Тернопільської митниці як відокремлений підрозділ Державної митної служби України, в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 15 листопада 2022 №UA403020/2022/000267/2 про коригування митної вартості товарів.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів було надано відповідачу документально підтверджені дані про митну вартість та ціну договору. Вказані документи не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товару, проте митницею протиправно було застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів та необґрунтовано винесено рішення про коригування митної вартості товарів, яке підлягає скасуванню.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 травня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської митниці як відокремлений підрозділ Державної митної служби України від 15 листопада 2022 №UA403020/2022/000267/2 про коригування митної вартості товарів.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, а надані документи не містять достовірних і об`єктивних відомостей числових значень складових митної вартості, зокрема, відсутні відомості щодо витрат, понесених на транспортування, страхування та пакування, що свідчить про подання неповної та недостовірної інформації про митну вартість товару, не підтверджено складові митної вартості, тому митним органом правомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товару.

Враховуючи наведене, а також відсутність інформації, необхідної для застосування попередніх методів, застосування шостого (резервного) методу в даному випадку повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що оскільки контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, та не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню резервного методу, тому спірне рішення є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 березня 2021 року між позивачем (покупець) та компанією Shandong Ghang Mei Traiding CO., LTD (Китай) (продавець) укладено контракт №1340, відповідно до якого продавець виробляє та продає, а покупець оплачує і отримує товари (трактори, мотоблоки, культиватори, генератори, мотопомпи, двигуни приладдя, запасні частини до них) в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.

14 лютого 2022 року для перевезення товарів до України позивач уклав з компанією Maersk A/S (Данія) (далі -перевізник) договір №UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів.

24 лютого 2022 року для перевезення товарів до України позивач був уклав з компанією ТОВ «Мерск Україна Лтд» (далі - перевізник) договір експедирування №UA00072711 на забезпечення організації з перевезення зовнішньоторговельних вантажів та їх зберігання.

У подальшому, 01 квітня 2022 року продавцем виписано покупцю комерційну пропозицію щодо ціни імпортованого товару б/н.

25 червня 2022 року продавцем виписано комерційний інвойс №FTCM2022001 на загальну суму 107 359,00 доларів США, сертифікат до вказаного інвойсу та 14 липня 2022 року сертифікат походження №СХ0006.

На підставі контракту №1340 підприємство платіжним дорученням №272 від 27 травня 2022 року перерахувало продавцю кошти, як передплату за товар, в розмірі 68 341,00 доларів США та платіжним дорученням від 10 червня 2022 року №323 перерахувало продавцю кошти, як оплату за товар, в розмірі 187 480,00 доларів США.

15 липня 2022 року на підтвердження обставин передачі товару від продавця до перевізника отримано коносамент №218086965.

18 серпня 2022 року перевізником експедитором виписано позивачу для оплати транспортних витрат рахунок № та 11 жовтня 2022 року експедитор виписав довідку про транспортні витрати №17, згідно з якою розмір транспортних витрат по перевезенню вантажу від порту Qingdao в Китаї до порту Гданськ в Польщі та до пункту пропуску Мостиська-Пшемисль на митному кордоні в Україні становить 507 498,38 грн. та 4543,46 доларів США, а також зазначено про те, що вантаж не страхувався.

30 вересня 2022 року відповідно до залізничної накладної УМВС № товари залізничним транспортом були доставлені до пункту митного контролю.

14 листопада 2022 року Приватне підприємство «Будпостач» подало до Тернопільської митниці митну декларацію № 22UA33U6 для митного оформлення товарів, ввезених у контейнері, у якій митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 зазначив загальну суму за рахунком 107 359,00 доларів США.

На підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації №22UA33U6 декларант додав документи, вказані у графі 44 митної декларації, а саме:

- контракт від 10 березня 2021 року №1340 між продавцем та покупцем з додатковими угодами до нього;

- прайс лист від 1 квітня 2022 року щодо ціни товару;

- платіжне доручення від 27 травня 2021 року №272 та від 10 червня 2022 р. №323 про оплату товару;

- комерційний інвойс від 25 червня 2022 року №FTCM2022001;

- інвойси від 18 серпня 2022 року №, № та від 8 жовтня 2022 року № для оплати наданих транспортних послуг;

- коносамент від 15 липня 2022 року № 218086965;

- довідку про транспортні витрати №17 від 11 жовтня 2022 року;

- залізничну накладну УМВС № 6 від 30 вересня 2022 року;

- лист від 10 листопада 2022 року про те, що товар не страхувався та про порядок оплати за товар.

14 листопада 2022 року відповідач направив до декларанта електронне повідомлення №821249, у якому зобов`язав декларанта надати додаткові документи: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товар та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи виробника) товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або біржових організацій про вартість товару.

У свою чергу, 15 листопада 2022 року позивач направив відповідачу листа №15/11-2 у якому повідомив про необґрунтованість вимоги позивача про надання додаткових документів, направив комерційну пропозицію від 1 квітня 2022 року та інформацію з джерел інтернету.

Однак, не зважаючи на викладене, 15 листопада 2022 року Тернопільська митниця Держмитслужби прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA403020/2022/000276/2, яким визначила митну вартість імпортованих позивачем товарів (в асортименті) за резервним методом та за основу розрахунку взято інформацію щодо вартості обрахованого згідно митного оформлення, яке здійснено в попередніх періодах за ЕМД від 14 липня 2022 року № UA500420/2022/003375на рівні 3,76дол США/кг. (368,5501 USD/шт).

Вказане рішення обгрунтоване тим, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару: транспортних перевізних документів, якщо здійснювалося страхування, страхових документів, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; каталоги, специфікації виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення.

На думку митного органу, перевезення товару згідно поданих до митного контролю та оформлення документів здійснювалося морським видом транспорту із порту «Qingdao» (Китай) до порту призначення «Гданськ» (Польща), однак перевізником ТОВ «Мерск Україна ЛТД» на дане перевезення надано рахунок від 18 серпня 2022 року №, який мав бути оплачений ПП «Будпостач» до 19 вересня 2022 року, однак банківських платіжних документів, що факт про оплату транспортно-експедиційних послуг не надано. При цьому, витрати на морське транспортування 40 футового контейнера, транспортно-експедиційні послуги в порту призначення та доставки до порту призначення «Гданськ» (Польща) склали 9210 дол. США.

Також, в митного органу наявна інформація ДП «Укопромзовнішекспертиза» про рівень цін на послуги з перевезення вантажів в залежності від виду і способу перевезень і маршруту перевезення, що доведена листом Держмитслужби від 02 грудня 2021 року №15/15-02/7/5793 (вх. 3637/4/7.25-08/8 від 17 грудня 2021 року, згідно якої вартість морського перевезення одного 40 футового контейнера з порту Китая до порту Одеса, Україна в середньому може становити 12000 дол. США. Втім, позивачем не надана копія митної декларації країни відправлення.

До того ж, у поданій до митного оформлення комерційній пропозиції від 1 квітня 2022 року №б/н печатка зроблена за допомогою кольорового копіювання, що викликає сумнів в оригінальності документів.

Також, 15 листопада 2022 року Тернопільська митниця виписала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів №UA403020/2022/000970.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товарів не встановлено, тому спірне рішення про коригування митної вартості є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митним кодексом України від 13.03.2012 №4495-VІ (далі - МК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

За правилами статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

У відповідності до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

У силу вимог частини другої статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

У відповідності до частин першої, другої статті 53 Митного кодексу у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьої статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України закріплено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відтак, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом.

У той же час, у частині п`ятій статті 53 Митного кодексу України встановлено заборону вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості, відповідач виходив з того, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару згідно частини третьої статті 53 МК України.

Так, статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). При цьому, вказаний метод не підлягає застосуванню, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Як свідчать матеріали справи, позивачем до митного оформлення було подано всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення за ціною договору (контракту), як цього вимагає ст. 53 Митного кодексу України, зокрема позивачем подано: контракт від 10 березня 2021 року №1340 між продавцем та покупцем з додатковими угодами до нього; прайс-лист від 1 квітня 2022 року щодо ціни товару; платіжне доручення від 27 травня 2021 року №272 та від 10 червня 2022 року №323 про оплату товару; комерційний інвойс від 25 червня 2022 року №FTCM2022001; інвойси від 18 серпня 2022 року №, № та від 8 жовтня 2022 року № для оплати наданих транспортних послуг; коносамент від 15 липня 2022 року № 218086965; довідку про транспортні витрати №17 від 11 жовтня 2022 року; залізничну накладну УМВС № 6 від 30 вересня 2022 року; лист від 10 листопада 2022 року про те, що товар не страхувався та про порядок оплати за товар.

Однак, не зважаючи на вказане, під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товарів, підставою для висновку відповідача про неможливість визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору стала наявність у документах, наданих декларантом, розбіжностей, зокрема, неможливість встановити умови оплати за товар, відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості, відсутність доказів, які б свідчили про приналежність розмитнюваного товару до стокового.

Як наслідок, спірним рішенням про коригування митної вартості товарів митна вартість товарів визначена за резервним методом.

Так, у спірному рішенні митний орган дійшов до висновку, що:

1) перевезення товару згідно поданих до митного контролю та оформлення документів здійснювалося морським видом транспорту із порту «Qingdao» (Китай) до порту призначення «Гданськ» (Польща), однак перевізником ТОВ «Мерск Україна ЛТД» на дане перевезення надано рахунок від 18 серпня 2022 року №, який мав бути оплачений ПП «Будпостач» до 19 вересня 2022 року, однак банківських платіжних документів про факт оплати транспортно-експедиційних послуг не надано. При цьому, витрати на морське транспортування 40 футового контейнера, транспортно-експедиційні послуги в порту призначення та доставки до порту призначення «Гданськ» (Польща) склали 9210 дол. США.

2) в митного органу наявна інформація ДП «Укопромзовнішекспертиза» про рівень цін на послуги з перевезення вантажів в залежності від виду і способу перевезень і маршруту перевезення, що доведена листом Держмитслужби від 02 грудня 2021 року №15/15-02/7/5793 (вх. 3637/4/7.25-08/8 від 17 грудня 2021 року, згідно якої вартість морського перевезення одного 40 футового контейнера з порту Китая до порту Одеса, Україна в середньому може становити 12000 дол. США. Втім, позивачем не надана копія митної декларації країни відправлення.

3) у поданій до митного оформлення комерційній пропозиції від 01 квітня 2022 року №б/н печатка зроблена за допомогою кольорового копіювання, що викликає сумнів в оригінальності документів.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що посилання апелянта на ненадання позивачем документів щодо страхування придбаного товару є безпідставними, оскільки відповідно до листа позивача від 10 листопада 2022 року та довідки №17 від 10 листопада 2022 року позивачем повідомлялось про відсутність факту страхування товару.

У силу вимог пункту 3 статті 53 МК України документи щодо страхування надаються до митного органу в разі саме наявності обставин страхування придбаного товару, що кореспондується із положеннями. Вимагання документів щодо страхування забороняється за відсутності такого факту страхування, у разі якщо митниця вважає, що такі обставини існують, саме митний орган повинен доводити необхідність надання таких документів.

Щодо не надання позивачем митної декларації країни відправлення, колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи, що згідно частини другої статті 53 МК України надання такого документу до митного органу не передбачено.

Стосовно відомостей у спірному рішенні про те, що згідно інформації митного органу вартість морського перевезення одного 40 футового контейнера з порту Китая до порту Одеса, Україна в середньому може становити 12000 дол. США. колегія суддів оцінює критично, так як згідно довідки про транспортні витрати від 11 жовтня 2022 року №17 вантаж перевозився до іншого порту, ніж вказано митницею, а саме від порту Qingdao в Китаї до порту Гданськ у Польщі, а не порту в місті Одеса.

Крім того, доводи cкаржника про те, що за період з 01 липня 2022 року по 01 грудня 2022 року позивачем сплачено перевізнику та експедитору за послуги з транспортування вантажів 215 791 100,34 грн. та 1 406 910,22 дол. США, що дозволяє йому отримувати знижки на транспортні витрати, як оптовому клієнту є також не прийнятними, оскільки зазначене жодним чином не може впливати на митну вартість товару.

Твердження апелянта про те, що в поданій до митного оформлення комерційній пропозиції від 01 квітня 2022 року №б/н печатка зроблена за допомогою кольорового копіювання, що викликає сумнів в оригінальності документів», суд апеляційної інстанції відхиляє, так як згідно частини другої статті 53 МК України комерційна пропозиція не є тим документом, який підтверджує митну вартість товарів, а тому сумніви відповідача в його оригінальності не впливають на визначення митної вартості товару.

Стосовно відомостей у спірному рішенні про те, що банківських платіжних документів, що підтверджують факт про оплату транспортно-експедиційних послуг не позивачем не надано, слід звернути увагу на те, що відсутність таких документів не свідчить про наявність розбіжностей, як підставу для витребування додаткових документів.

Посилання скаржника на наявні розбіжності у наданих до митної декларації документах, колегія суддів відхиляє так як зазначене не було покладено в основу рішення та не може бути підставою для витребування додаткових документів в електронному повідомленні №821249.

Інших належних та достатніх доказів та обґрунтувань відповідач щодо обставин та фактів, вказаних у спірному рішенні, не зазначив та не навів.

Колегія суддів критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, які не викликають у суду сумнівів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.

У свою чергу, спірне рішення не містить обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митним органом у рішенні, який свідчив би про обґрунтованість рівня скоригованої ним митної вартості товару, не зазначено також конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Водночас, у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен був зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Разом з тим, у спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.

У той же час, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 12.03.2019 у справі № 826/2313/16 та 13.06.2019 у справі № 820/6315/15 колегія суддів зауважує, що вимоги частин третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Твердження апелянта у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів від 15 листопада 2022 року №UA403020/2022/000267/2 щодо наявної інформації в митного органу про рівень митної вартості подібних товарів значно вищої, чим заявленої декларантом, як підстави для витребування додаткових документів, колегія суддів важає помилковими, оскільки рівень митної вартості товарів не був підставою для витребування додаткових документів, що також підтверджується електронним повідомленням відповідача №821249 від 14 листопада 2022 року.

У даному випадку, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, та не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Таким чином, суд вважає, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, які передбачені частиною другою ст. 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту (за основним методом).

Інших розбіжностей у поданих до митного оформлення документах у спірних рішеннях про коригування митної вартості не зазначено.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що під час митного оформлення задекларованого товару позивач подав митному органу усі документи, що необхідні для визначення митної вартості та її підтверджують, у наданих декларантом документах суд не виявив розбіжності, документи містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що позивачем під час митного оформлення та на вимогу відповідача надано усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Тернопільської митниці як відокремлений підрозділ Державної митної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.О. Аліменко

В.П. Мельничук