Справа № 420/6180/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6180/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В.,

за участю секретаря судового засідання Сідлецької А.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ?Боднара М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов (а.с.63-77 т.1) ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття наказів про нарахування та виплату йому ОСОБА_1 , у повному обсязі додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, у розмірі 100000 грн щомісячно відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року за період з червня по грудень 2022 року включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати йому ОСОБА_1 , в повному обсязі додаткову винагороду у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, у розмірі 100000 грн щомісячно відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року за період з червня по грудень 2022 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань додаткову винагороду у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, у сумі 460 774,19 грн за період з червня по грудень 2022 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 25.02.2022 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на спостережному посту поблизу населеного пункту Степова Долина Миколаївської області, потрапив під артилерійський обстріл противника, внаслідок чого отримав мінно-вибухову травму, струс головного мозку, виражений антено-невротичний синдром, посттравматичний стресовий розлад.

Обласною медико-соціальною експертною комісією №1 йому 31.08.2022 року видано Довідку про присвоєння ІІ групи інвалідності пов`язаної із захистом батьківщини та посвідчення серії НОМЕР_2 .

Наказом №201-РС 19.12.2022 року його звільнено з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Позивач зазначає, що з часу отримання бойової травми 25.05.2022 року до часу звільнення з військової служби 19.12.2022 року проходив безперервне лікування в шпиталях та лікарнях, а також перебував у відпустці у зв`язку з пораненням.

Згідно абз.5 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 (далі Постанова №168) для військовослужбовців у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) додаткова винагорода збільшується до 100000 грн, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Однак позивачу додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, виплачувалась не в повному розмірі з червня по грудень 2022 року.

Позивач вважає, що він повинен був отримати за червень грудень (сім місяців) 700тис грн, проте вказана сума йому не виплачена. Так, за червень 2022 року йому не виплачено взагалі 100тис грн., а за липень грудень йому виплачено 237 225,81 грн. Позивач вважає, що йому недоплачено 460774,19 грн та просить вказану суму стягнути з відповідача у зв`язку з порушенням його прав.

Ухвалою суду від 31.03.2023 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову (а.с.59-60 т.1).

Ухвалою суду від 14.04.2023 року поновлено позивачу строк звернення до суду з позовом, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.139 т.1).

Ухвалою суду від 15.05.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду (а.с.209 т.1).

Представник відповідача 08.05.2023 року подав до суду відзив на позов (а.с.155-161 т.1), в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог через їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у періоди з 06.06.2022 по 24.06.2022 (18 календарних днів) та з 04.07.2022 по 26.09.2022 (85 календарних днів), а також з 21.11.2022 по 16.12.2022 року та у відпустці після лікування у період з 02.10.2022 по 31.10.2022 року.

ОСОБА_1 звільнений з військової служби 19.12.2022 року.

У відзиві відповідач стверджує, що періоди лікування позивача, зокрема: з 04.07.2022 по 26.09.2022 та з 21.11.2022 по 16.12.2022 року - не є стаціонарним лікуванням, з яким Постанова №168 та окреме доручення Міністра оборони України №912/3/29 від 23.06.2022 пов`язує виплату військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100000 грн.

Також період перебування позивача у відпустці з 02.10.2022 по 31.10.2022 не передбачає нарахування додаткової винагороди у розмірі 100000 грн.

На нарахування та розмір виплат також впливало наявність довідки Військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 29.09.2022 №4514 згідно з якою травма позивача відноситься до легкого ступен.

Представник відповідача стверджує, що військовою частиною НОМЕР_1 виплачувалось ОСОБА_1 належне грошове забезпечення, в тому числі додаткова винагорода у розмірі 30000 грн, яка збільшенню не підлягала.

Представник позивача 15.05.2023 року подав до суду відповідь на відзив (а.с.212-215 т.1), у якій зазначив, що окреме доручення Міністра оборони України №912/3/29 від 23.06.2022 не є підзаконним нормативно-правовим актом та не може поширюватися на спірні правовідносини.

На думку представника позивача відповідачем викривлено викладені обставини щодо періодів проходження ним лікування, які начебто не зумовлюють виплату збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди.

Представник відповідача 22.05.2023 року подав до суду заперечення на відзив (т.1 а.с.231-233), в яких зазначив щодо неможливості на думку представника позивача застосовувати окреме доручення Міністра оборони України, що як Постановою КМУ №168, так і Положенням про Міністерство оборони України, яке затверджено постановою КМУ від 26.11.2014 року №671, Міністру оборони України надано право врегулювати порядок та умови виплати додаткової винагороди.

Позивачу була виплачена додаткова винагорода у розмірі 30 тис грн.

Представник позивача також зазначив, що війскова частина НОМЕР_1 не оспорює право позивача на виплату додаткової винагороди до 100 тис грн за період лікування безпосередньо після отримання травми з 06.06.2022 року по 23.06.2022 року. Ініші періоди лікування після повернення позивача до військової частини не підпадають під визначення періодів стаціонарного лікування у зв`язку з пораненням, вказаних в постанові №168 та Дорученні Міністра оборони України.

Ухвалою суду від 29.05.2023 року задоволено клопотання представника позивача та зобов`язано відповідача надати до суду копії довідки Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 29.09.2022 №4514 та довідку про доходи ОСОБА_1 за 2022-2023 роки із зазначенням виплачених сум грошової винагороди.

07.06.2023 року відповідачем надані до суду витребувані докази.

12.06.2023 року представник позивача надав письмові пояснення, в яких зазначив, що ознайомившись з наданими доказами, вважає, що відповідач визнавши право позивача на додаткову винагороду до 100тис грн за період лікування з 06.06.202 року по 23.06.2022 року вказану винагороду не виплатив. Також представник позивача вважає, що відповідач не спростував наявність права у позивача на отримання вказаної винагороди за червень грудень 2022 року та наполягає на тому, що позивачу не доплачено за вказаний період 460774,19грн.

Ухвалою суду від 13.06.2023 року задоволено клопотання представника відповідача та вирішено подальший розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.10-11 т.2).

Ухвалою суду від 12.07.2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.24-26 т.2).

У судовому засіданні 02.08.2023 року оголошено перерву за клопотанням представника відповідача щодо можливого вирішення питання позасудовим шляхом (а.с.32-35 т.2).

03.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 щодо усунення його порушених прав що полягає у недоплаті додаткової винагороди у зв`язку з отриманням ним поранення за період з червня по грудень 2022 року у розмірі 462774,19 грн (а.с.41 т.2).

На вказану заяву позивачу надана відповідь від 22.08.2023 року, в якій вказано, що заява задоволена за періоди знаходження на лікуванні 06.06.2022 по 24.06.2022, з 01.09.2022 по 26.09.2022, з 21.11.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 16.12.2022 та за вказані періоди буду нараховано та виплачено додаткову винагороду передбачену постановою КМУ №168 в збільшеному розмірі до 100тис грн. пропорційно днім перебування на лікуванні з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо інших періодів позивача повідомлено, що з 01.06.2022 по 05.06.2022, з 24.06.2022 по 03.07.2022, з 27.09.2022 по 01.10.2022, з 01.11.2022 по 20.11.2022 він перебував на військовій службі та не знаходився на лікуванні. З 04.07.2022 по 31.08.2023 року ОСОБА_1 був направлений на проходження ВЛК, що не є тотожним поняттю лікування в розумінні постанови КМУ №168.

З 02.10.2022 року по 31.10.2022 перебував у відпустці, однак до довідки ВЛК від 29.09.2022 №4514 травма віднесена до легкого ступеню (а.с.42-43 т.2).

У судовому засіданні 24.08.2023 року позивач повідомив суд, що отримав відповідь не своє звернення, є обставини з якими він не згодний, оскільки отримано виправлену довідку ВЛК щодо віднесення травми до тяжкого ступеню, але до військової частини з новою довідкою не звертався (а.с.47-50 а.с.2).

Ухвалою суду від 24.08.2023 зупинено провадження у справі, зобов`язано позивача надати до суду довідку ВЛК з виправленями щодо ступеню тяжкості травми (а.с. 52-54 т.2).

Ухвалою суду від 26.09.2023 поновлено провадження у справі (а.с. 89-91 т.2).

В судовому засіданні долучені до матеріалів справи надані доказі, у тому числі довідка від 29.09.2022 року №4519, в якій вказано, що травма отримана позивачем за ступенем тяжкості є тяжкою, а також звернення до відповідача з вказаною довідкою щодо виплати йому грошового забезпечення у відповідності до вимог постанови КМУ №168 (а.с.76-77,85-86 т.2), що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні, який зазначив, про визнання військовою частиною НОМЕР_1 частини позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за періоди проходження стаціонарного лікування та відпустки після тяжного поранення, а саме: з 07.06.2022 по 23.06.2022, з 01.09.2022 по 26.09.2022, з 02.10.2022 пo 31.10.2022, з 01.11.2022 пo 01.11.2022, з 21.11.2022 пo 30.11.2022.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 21.09.2023 №3497 з метою впорядкування виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 на підставі рапортів командирів підрозділів внесено зміни до наказів командира в/ч НОМЕР_1 від 04.07.2022 №1127, від 01.10.2022 №2036, 01.11.2022 №2425 та від 01.12.2022 №2807, які доповнено рядком про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за періоди з 07.06.2022 по 23.06.2022, з 01.09.2022 по 26.09.2022, з 02.10.2022 пo 31.10.2022, з 01.11.2022 пo 01.11.2022, з 21.11.2022 пo 30.11.2022 (а.с.97-98 т.2).

За спільним клопотання учасників справи для остаточного нарахування та виплати винагороди позивачу оголошена перерва на 16.10.2023 року.

09.10.2023 року до суду надійшла заява представника відповідача щодо виплати додатковой винагороди позивачу у сумі 213 819,15грн за періоди 07.06.2022 по 23.06.2022, з 01.09.2022 по 26.09.2022, з 02.10.2022 пo 31.10.2022, з 01.11.2022 пo 01.11.2022, з 21.11.2022 пo 30.11.2022 з копіями відповідних наказів та копією картки особового рахунку (а.с.93-98 т.2).

16.10.2023 року до суду надійшла заява представника позивача, який підтвердив, що відповідач добровільно сплатив частково додаткову винагороду, та не врахував період з 15.05.2022 по 31.05.2022, як період знаходження на бойовому завданні. Також представник вважає, що пілягають збільшенню до 100тис грн. період з 01.01.2022 по 06.06.2022 (дата госпіталізації), періоди переміщення від медичних закладів та дні очікувань до дня проведення ВЛК та МСЕК.

Представник зазначив в заяві, що заявлену вимогу у позові необхідно підкорегувати шляхом віднімання частково оплаченої винагороди відповідачем під час розгляду справи до ухвалення рішення у сумі 213 819,15грн, що в підсумку становить залишок у розмірі 246 955,04нрн (460774,19грн-213819,15грн) та саме цей розмір недоплаченої додаткової винагороди підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 15.05.2022 по 19.12.2022 року (а.с.103-106 т.2).

У судовому засіданні 16.10.2023 року представник позивача зазначив підтвердив часткову оплату позивачу додаткової винагороди та пояснив, що подана ним заява 16.10.2022 року носить інформаційний характер (а.с.110 т.2).

Після роз`яснення судом права на відмову від частини позовних вимог на будь-якій стадії судового процесу, представник позивача просив розглянути вказану заяву як заяву про відмову від частини позовних вимог у зв`язку з добровільним виконанням.

Ухвалою суду від 16.10.2023 року закрито провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини у сумі 213819,15 грн.

При цьому суд враховує, що позивачем у позові були заявлені вимоги стягнення з відповідача на користь позивача додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, у сумі 460 774,19 грн за період з червня по грудень 2022 року, а не з 15.05.2022 по 19.12.2022 року, як позивач зазначив у заяві від 16.10.2023 року, без подання будь-яких додаткових заяв у відповідності до вимог КАС України.

Тобто предметом розгляду даної справи у межах позовних вимог є період з червня по грудень 2022 року, та з урахуванням відмови у частині позовних вимог розмірі 213819,15 грн, розмір вимог щодо нарахування та виплати додаткової винагороди складає 246 955,04 грн (460774,19грн-213819,15грн), як представник позивача зазначив у заяві від 16.10.2023.

У судовому засіданні 16.10.2023 року представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 246 955,04 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши що військова частина виконала свої зобов`язання по нарахуванню та виплаті позивачу додаткової винагороди за період з червня по грудень 2022 року у розмірі 213819,15грн. Частина періодів не підпадає під двю постанови КМУ №168, тому позивачу за вказані періоди виплачено грошове забезпечення зі збільшенням його до 30тис грн.

Вислухавши учасників справи, дослідивши надані ними доказі судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.136 т.1), призваний за мобілізацією, з проходив військову службу розвідником 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , що не запечується сторонами.

Для виконання бойового завдання 15.05.2022 року старшого солдата ОСОБА_1 переведено в Миколаївську область, що підтверджується витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 29.05.2022 №133 (а.с.44 т.1).

Згідно витягу з акту службового розслідування в/ч НОМЕР_1 від 05.01.2023 року поблизу населеного пункту Степова Долина Миколаївського району Миколаївської області 25.05.2022 року позивач отримав бойове травмування, що настало через артилерійський обстріл противника, внаслідок вираженого астено-невротичного синдрому, мінно-вибухової травми, струсу головного мозку при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної та яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини (а.с.46-48 т.1).

Позивач вибув на стаціонарне лікування до в/ч НОМЕР_3 АДРЕСА_3 06.06.2022 року, що підтверджується наказом в/ч НОМЕР_1 від 08.06.2022 №143 (а.с.82 т.1).

Відповідно до виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» у період з 06.06.2022 по 23.06.2022 (а.с.83-84 т.1).

23.06.2022 року позивач прибув до пункту постійної дислокації військової частини та приступив до виконання службових обов`язків, що підтверджується наказом в/ч НОМЕР_1 №159 від 24.06.2022 (а.с. 174 т.1).

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 04.07.2022 року №169 позивач вибув на лікування до в/ч НОМЕР_3 з 04.07.2022 (а.с.175 т.1). ОСОБА_1 був переведений та продовжував лікування у військово-медичному клінічному центрі Південного регіону з 07.07.2022, що підтверджується наказом командира в/ч НОМЕР_1 №175 від 10.07.2022 (а.с.176 т.1).

У зв`язку з перебуванням позивача на тривалому лікуванні через отримане поранення, наказом командира в/ч НОМЕР_1 №201 від 04.08.2022 на підставі п.п.15 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини з 04.08.2022 року (а.с.177 т.1).

Випискою з історії стаціонарного хворого неврологівчного відділення №2324/1130 (вих.№1086) від 26.09.2022 року підтверджується, що позивач знаходився на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Доброславська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» у період з 01.09.2022 по 26.09.2022. (а.с.113-114 т.1).

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 02.09.2023 №231 позивач 31.08.2022 прибув з лікування з військово-медичного клінічного центру Південного регіону до пункту постійної дислокації в/ч та приступив до виконання службових обов`язків, а 01.09.2022 вибув на лікування до Комунального некомерційного підприємства «Доброславська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» КНП «Доброславська БЛІЛ» (а.с.179 т.1). Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 №255 від 26.09.2022 позивач прибув з лікування до пункту постійної дислокації в/ч та приступив до виконання службових обов`язків (а.с.180 т.1).

У період з 02.10.2022 по 31.10.2022 ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я, що підтверджується витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 №260 від 01.10.2022 (а.с.181 т.1). 01.11.2022 позивач повернувся до пункту постійної дислокації в/ч та приступив до виконання службових обов`язків (а.с.183).

Наказами командира в/ч НОМЕР_1 №310 від 20.11.2022 позивач вибув на лікування та №338 від 16.12.2022 прибув з лікування до пункту постійної дислокації в/ч (а.с.184-185 т.1). Відповідно до виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №2466 у вказаний період з 21.11.2022 по 16.12.2022 він проходив стаціонарне лікування в Центрі медичної реабілітації та санаторного лікування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » військової частини НОМЕР_4 (а.с.116-119 т.1).

Наказом командира 28 окремої механізованої бригади імені лицарів зимового походу №201-РС від 19.12.2022 ОСОБА_1 звільнено у відставку за п.п.«б» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) (а.с.121 т.1).

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 19.12.2022 №341 вирішено виплатити позивачу на підставі Постанови №168 винагороду на період дії воєнного стану пропорційно дням участі за період з 01 по 19 грудня 2022 у сумі 30000 грн (а.с.120).

Не погоджуючись з розміром виплаченої додаткової винагороди за період з червня по грудень, позивач звернувся до суду з цим позовом, предметом якого, з урахуванням прийняття відмови від позову позивача від частини позовних вимог, є визнання протиправним бездіяльності відповідача щодо неприйняття наказів про нарахування та виплату ОСОБА_1 у повному обсязі додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, у розмірі 100000 грн щомісячно відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року за період з червня по грудень 2022 року включно та зобов`язання нарахувати та виплатити вказану винагороду за період з з червня по грудень 2022 року у розмірі 246 955,04грн та стягнути з відповідача вказану суму.

Спірними в межах розгляду даної справи залишились періоди: 1) проходження позивачем медичних оглядів ВЛК та МСЕК з липня по серпень 2022 року; 2) дні переміщення від одного медичного закладу до іншого під час лікування, включно з днями очікування проведення ВЛК та МСЕК. ;

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2-3 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі Порядок №260).

Згідно з п.2 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать, зокрема, винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією РФ в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 17.08.2023 та наразі триває до 16.11.2023 року.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168, яка набрала чинності 28.02.2022 та застосовується з 24.02.2022.

Оскільки позивача звільнено з військової служби наказом №201-РС від 19.12.2022, суд враховує положення Постанови №168 в редакції від 18.10.2022, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п.1 Постанови №168 (в редакції від 18.10.2022), встановлено, що на період дії воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України видано Окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29 (а.с.191-197 т.1) (далі Окреме доручення), пунктом 14 якого передбачено, що це доручення застосовувати з 01.06.2022 (крім абз.3 п.1, абз.4 п.7 та п.п.9.11 п.9 (в частині виплати додаткової винагороди військовослужбовцям за час проходження підготовки (навчання) за кордоном щодо порядку застосування, обслуговування та ремонту різних видів озброєння та військової/спеціальної техніки) цього доручення, які застосовувати з 24.02.2022).

Суд не приймає доводи представника позивача, що Окреме доручення не підлягає до застосування, оскільки наказом Міністерства оборони України №98 від 01.04.2022 внесено зміни до Порядку №260 шляхом доповнення Розділу І пунктом « 17. На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України».

Згідно п.п.24 п.10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №671 від 26.11.2014 (далі Положення №671), Міністр дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.

Суд вважає, що приписи п.17 розділу І Порядку №260 разом із наказом Міністерства оборони України №98 від 01.04.2022 в поєднанні із п.п.24 п.10 Положення №671, свідчать що Окреме доручення є тим обов`язковим для виконання військовослужбовцями владно-управлінським рішенням Міністра оборони України, яке визначає порядок, умови нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Відповідно до абз.4 п.7 Окремого доручення у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн також включати військовослужбовців, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком комісії.

За змістом п.7 Окремого доручення та п.1 Постанови №168 простежується аналогія закону, яка полягає в тому, що виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.

Згідно абз.5 п.7 Окремого доручення підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі Положення №402), видана командиром військової частини де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.

У Довідці обов`язково зазнаються: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму. каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо) (абз.6-10 п.7 Окремого доручення).

У зв`язку з отриманою 25.05.2022 року травмою, 12.08.2022 року старшому солдату ОСОБА_1 видано довідку про обставини травми (поранення, контуції, каліцтва) форми, затвердженої Положенням №402 (додаток №5 Положення), згідно якої поранення, яке отримав позивач, пов`язане із виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини (а.с.107 т.1).

З системного аналізу положень Постанови №168 та Окремого доручення встановлені наступні умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 грн винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:

за періоди безперервного перебування на стаціонарному лікуванні: - пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; - факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення. До таких періодів зараховується час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

за періоди перебування у відпустці для лікування - після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відповідач виплатив позивачу додаткову винагороду за періоди проходження ним стаціонарного лікування та відпустки після тяжного поранення.

Однак на думку позивача, він також має право на виплату додаткової винагороди за періоди проходження комісій ВЛК та МСЕК (липень-серпень 2022 року) та дні переміщення від одного медичного закладу до іншого, враховуючи дні очікувань до проходження медичних оглядів ВЛК та МСЕК. Представник в/ч НОМЕР_1 заперечував проти виплати додаткової винагорожи за вказані періоди, оскільки вони не передбачені Постановою №168.

Суд вважає, що Постанова №168 визначає виплату додаткової винагороди з метою виконання засад державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема, щодо їх соціального захисту у разі втрати працездатності через отримання бойової травми під час захисту Батьківщини.

У такому разі перебування на стаціонарному лікуванні включає час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

Наказом МОЗ України ід 14.02.2012 №110 затверджено форми первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування.

Аналіз форми первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення свідчить про те, що стаціонарне лікування здійснюється з поміщенням пацієнта в лікарню, за результатом якого оформлюється виписний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого.

Матеріалами справи підтверджується, у період з липня по серпень 2022 року позивач не перебував на стаціонарному лікуванні, а проходив обстеження та медичний огляд ВЛК для визначення ступеню його придатності до військової служби (а.с.85-103 т.1), та медико-соціальної експертизу Обласною МСЕК №1 для встановлення інвалідності (а.с.110 т.1).

Суд вважає, що періоди проходження медичних оглядів ВЛК та МСЕК не є стаціонарним лікуванням та переміщенням з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого під час безперервного стаціонарного лікування, з якими Постанова №168 пов`язує виплату збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди.

Таким чином, суд дійшов висновку про відстуність підстав для виплати позивачу збільшеної додаткової винагороди до 100 000 грн за липень та серпень 2022 року під час проходження обстежень, медичного огляду ВЛК та медико-соціальної експертизи МСЕК, а також часу очікування вказаних медичних оглядів.

Також, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виплати додаткової винагороди за час переміщення з одного лікувального закладу до іншого, з огляду на наступне.

За змістом Постанови №168 у разі перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я додаткова винагорода виплачується також за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

Позивач проходив стаціонарне лікування у червні, вересні та листопаді 2022 року та перебував у відпустці у жовтні 2022 року, повертаючись після лікування до пунктів дислокації військової частини.

Суд вважає, що Постанова №168 пов`язує виплату додаткової винагороди за час переміщення між лікарняними закладами у разі безперервності такого лікування.

В межах спірних правовідносин позивач проходив стаціонарне лікування, яке переривалось у часі та тривалі періоди, що не є переміщенням з одного закладу до іншого за своєю суттю, та виходить за межі встановлених випадків виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не вчинено протиправної бездіяльності в частині позовних вимог щодо виплати додаткової винагороди періоди проходження ОСОБА_1 комісій ВЛК та МСЕК за липень-серпень 2022 року та дні переміщення від одного медичного закладу до іншого, включно з днями очікування проведення ВЛК та МСЕК.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.