Справа № 932/5289/23
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 932/5289/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М.

розглянувши в м. Дніпро у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2023 року (суддя Овчиннікова О.С.) у справі за позовом громадянки російської федерації ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про оскарження рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 24.02.2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про оскарження рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 24.02.2023 року.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення №6 Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 24.02.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої скасувати, позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що позивач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 31 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», зокрема через те, що у країні, з якої позивач прибула, її життю та свободі загрожує небезпека. Також позивач зазначає, що має в Україні неповнолітню доньку, чоловіка, рідних та нерухомість.

Позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Колегія суддів зазначає наступне.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 за даними інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система «Аркан») здійснила в`їзд на територію України через пункт пропуску «Гоптівка» в особистих справах 04.09.2019 за паспортом громадянки російської федерації № 7176932 від 13.09.2021 терміном дії до 13.09.2026, після чого з території України не виїжджала.

Станом на 14.06.2023 ОСОБА_1 з заявою про отримання посвідки на тимчасове проживання до ГУ ДМС не зверталася, з заявою про продовження строку перебування на території України не зверталася, рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземки на території України не приймалося, що підтверджується службовою запискою відділу з питань тимчасового проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства; з заявою про надання дозволу на імміграцію не зверталася, дозвіл на імміграцію не надавався, з заявою про документування посвідкою на постійне проживання не зверталася, посвідкою на постійне проживання не документована; з заявою про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту до відповідного відділу ДМС не зверталася, набуття статусу біженця стосовно позивача відсутнє.

24.02.2023 співробітниками Павлоградського відділу ДМС складено відносно позивачки адміністративний протокол за ч. 1 ст. 203 КУпАП через порушення міграційного законодавства.

Винесено постанову від 24.02.2023 за ч. 1 ст. 203 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 5100 грн.

Оскаржуваним рішенням № 6 від 24.02.2023 зобов`язано позивачку покинути територію України до 26.03.2023. Заборона щодо подальшого в`їзду не застосовувалася.

Позивач вказане рішення оскаржила до суду.

Також судом першої інстанції було встановлено зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що позивачка має дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої записаний ОСОБА_3 , при цьому донька є громадянкою України.

Позивачка має на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , де мешкає разом з донькою ОСОБА_2 та співмешканцем ОСОБА_3 , який є військовослужбовцем ЗСУ.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем правомірність оскарженого рішення доведено.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МДН 004769 від 24.02.2023, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування іноземців на території України, а саме ухилення від виїзду з України після закінчення законного терміну перебування (а.с. 55).

Частиною 1 статті 203 КУпАП передбачено, що Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підставою для прийняття рішення №6 від 24.02.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства слугував факт проживання позивача без відповідних документів, що дають право на проживання на території України (а.с.57).

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Колегія суддів зазначає, що о позивач фактично без належних на те законних підстав протягом тривалого часу перебуває на території України. Доказів, які б підтверджували обставини, настання яких передбачає застосування положень частини першої статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивачем не надано. Також, відсутні підстави стверджувати, що позивач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Матеріали справи не містять доказів що життю, здоров`ю чи безпеці позивача на території російської федерації загрожує небезпека.

Висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є вірними.

Доводи апеляційної скарги є помилковими.

Чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від вчинення порушення міграційного законодавства України.

Позивачці не заборонено в`їзд в Україну, а отже, після звернення позивача до органів міграційної служби із наданням посвідки на проживання, вона матиме змогу повернутися до своєї сім`ї.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2023 року у справі за позовом громадянки російської федерації ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про оскарження рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 24.02.2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції в строк, передбачений ст. 329 КАС України.

Головуючий - суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш