Справа № 440/7349/21
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 жовтня 2023 року

м. Київ

справа №440/7349/21

адміністративне провадження № К/990/19745/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,

суддів - Жука А. В., Мартинюк Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької районної ради Полтавської області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Деревягіної Євгенії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 (суддя - Алєксєєва Н. Ю.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2023 (колегія суддів у складі: Курило Л. В., Бегунца А. О., Рєзнікової С. С.),

УСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кременчуцької районної ради Полтавської області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення другого пленарного засідання шостої позачергової сесії восьмого скликання Кременчуцької районної ради Полтавської області від 09.06.2021 «Про внесення змін до Регламенту Кременчуцької районної ради восьмого скликання»;

- визнати протиправним та скасувати рішення другого пленарного засідання шостої позачергової сесії восьмого скликання Кременчуцької районної ради Полтавської області від 09.06.2021 «Про зміну місця проведення другого пленарного засідання шостої позачергової сесії Кременчуцької районної ради восьмого скликання»;

- визнати протиправним та скасувати рішення другого пленарного засідання шостої позачергової сесії восьмого скликання Кременчуцької районної ради Полтавської області від 09.06.2021 «Про дострокове припинення повноважень голови Кременчуцької районної ради»;

- визнати протиправним та скасувати рішення другого пленарного засідання шостої позачергової сесії восьмого скликання Кременчуцької районної ради Полтавської області від 09.06.2021 «Про обрання голови Кременчуцької районної ради»;

- визнати протиправним та скасувати рішення другого пленарного засідання шостої позачергової сесії восьмого скликання Кременчуцької районної ради Полтавської області від 09.06.2021 «Про обрання заступника голови Кременчуцької районної ради».

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2022, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2023, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що депутати Кременчуцької районної ради Полтавської області були своєчасно повідомлені про скликання позачергової сесії Кременчуцької районної ради Полтавської області. Крім того, суди встановили, що у зв`язку з перешкодами у роботі засідання шостої позачергової сесії за рішеннями депутатів, які прибули для участі у засіданнях, засідання неодноразово переносились та 09.06.2021, перед проведенням другого пленарного засідання шостої позачергової сесії Кременчуцької районної ради, було проведено збори депутатів, на яких одноголосно прийнято рішення про перенесення місця проведення засідання сесії у приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Також, до порядку денного шостої позачергової сесії Кременчуцької районної ради Полтавської області були включені питання, які були розглянуті на засіданнях постійних комісій, у тому числі питання «Про внесення змін до Регламенту Кременчуцької районної ради восьмого скликання».

Також суди встановили, що рішення про внесення змін до Регламенту Кременчуцької районної ради восьмого скликання та про зміну місця проведення другого пленарного засідання шостої позачергової сесії Кременчуцької районної ради восьмого скликання були прийняті більшістю депутатів, яка була необхідна для їх прийняття, підписані головуючим на засіданні та оприлюднені на інформаційному стенді у приміщенні Кременчуцької районної ради, що відповідає положенням Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень Кременчуцької районної ради восьмого скликання від 09.06.2021 «Про дострокове припинення повноважень голови районної ради», «Про обрання голови Кременчуцької районної ради», «Про обрання заступника голови Кременчуцької районної ради» суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачка не довела факт порушення відповідачем її прав шляхом прийняття спірних рішень.

Крім того, суд апеляційної інстанції щодо її доводів стосовно того, що вона не мала змоги висунути свою кандидатуру на посаду голови районної ради або переконати депутатів районної ради не голосувати за відставку ОСОБА_2 з посади голови Кременчуцької районної ради, указав, що відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень. Позивачка, указуючи про наявність процедурного порушення у вигляді не надання їй можливості висловити свою думку щодо звільнення ОСОБА_2 з посади або призначення на посади ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не обґрунтовує, як саме це порушення могло вплинути на результати голосування.

01.06.2023 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Деревягіної Є. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2023, в якій вона, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

На обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України позивачка зазначає, що у цій справі суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, а саме: частину сімнадцяту статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 20.01.2022 у справі № 317/142/18, відповідно до якого забезпечення принципу гласності та реалізація депутатами місцевої ради своїх обов`язків на безпосередню участь в роботі сесії ради свідчить про те, що інформація про дату, час та місце проведення сесії ради є відкритою та має бути доведена до депутатів місцевої ради у встановлений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та регламентом ради спосіб; статті 8, 19 Конституції України та статтю 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 802/1463/18-а, відповідно до якого: а) здійснення таких дискреційних повноважень, як звільнення, в рамках встановленої процедури дострокового припинення повноважень голови міської ради та розпуск виконавчого комітету, має відбуватися з дотриманням критеріїв правової (справедливої) процедури, як складової принципу верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України) і принципу законності (частина друга статті 19 Конституції України); б) правова процедура є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.

Також, на думку, скаржниці, визнаючи правомірність прийняття оскаржуваних рішень та відсутність порушень прав позивачки, судами не було враховано правовий висновок Верховного Суду, зазначений в постанові від 05.12.2019 у справі № 823/2183/17, а саме: відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради наділений усією повнотою повноважень, передбачених цим та іншими законами України. Ніхто не може обмежити повноваження депутата місцевої ради інакше, як у випадках, передбачених Конституцією та законами України. Враховуючи, що рішення ради були прийняті, на її думку, із порушенням встановленої процедури, без дотримання вимог Регламенту та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з порушенням прав позивачки, як депутата ради, в частині її належного повідомлення про скликання позачергової сесії, надання можливості участі у скликаній сесії, висловлення позиції щодо наявності підстав для розпуску виконавчого комітету та стосовно пропозицій персонального складу утворюваних радою органів і кандидатур посадових осіб, то право позивачки є порушеним. Отже, вважає, що суди попередніх інстанцій в супереч висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 05.12.2019 у справі № 823/2183/17 не застосували норми матеріального права, а саме: статтю 19, частину першу статті 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Крім того, на думку скаржниці, суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме: статтю 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в супереч висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.06.2019 у справі № 640/3394/18, в якому наголошено, що виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило тягнуть настання дефектних наслідків. Прийняття рішень є правом Ради, тому реалізація такого права повинна відбуватися у порядку та спосіб, визначені нормами чинного законодавства.

Окрім цього, на думку скаржниці, судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, оскільки судами зроблені посилання на позиції і доводи позивачки, яких позов не містив.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2023 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 440/7349/21.

Ухвалою Верховного Суду від 15.06.2023 відкрито касаційне провадження за скаргою Деревягіної Є. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2023.

Ухвалою Верховного Суду від 16.10.2023 відмовлено в задоволенні клопотання Кременчуцької районної ради Полтавської області про поновлення строку на подання відзиву на касаційну скаргу. Відзив на касаційну скаргу, поданий Кременчуцькою районною радою Полтавської області залишено без розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 25.10.2023 клопотання адвоката Мільгевської Я. В., яка діє в інтересах Кременчуцької районної ради Полтавської області, про продовження строку на подання відзиву на касаційну скаргу - повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 25.10.2023 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Касаційне провадження у справі відкрите на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Умовою для перегляду судом касаційної інстанції судових рішень в адміністративних справах з указаної підстави є їхня невідповідність викладеному у постанові Верховного Суду висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Невідповідність правозастосовному висновку Верховного Суду (висловленому за наслідками розгляду (іншої) справи у касаційному порядку) матиме місце тоді, коли суд (суди) попередніх інстанцій, розглядаючи справу за схожих предмета спору, підстав позову, обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо суті заявлених вимог, застосувавши норму права по-іншому, аніж це роз`яснив суд касаційної інстанції (в іншій подібній справі).

Водночас для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизувала:

- висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32), від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38), від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16 (пункт 16), від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40), у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15, від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16, від 13.09.2017 у справі № 923/682/16 тощо);

- висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 373/1281/16-ц, від 16.05.2018 у справі № 760/21151/15-ц, від 29.05.2018 у справах № 305/1180/15-ц і № 369/238/15-ц (реєстровий номер 74842779), від 06.06.2018 у справах № 308/6914/16-ц, № 569/1651/16-ц та № 372/1387/13-ц, від 20.06.2018 у справі № 697/2751/14-ц, від 31.10.2018 у справі № 648/2419/13-ц, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц тощо).

Конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункти 38-39 постанови від 12.10.2021).

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з метою оцінювання правовідносин на предмет подібності суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин (пункти 96-98 постанови від 12.10.2021).

При цьому обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Касаційна скарга позивачки побудована на доводах про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 20.01.2022 у справі № 317/142/18, від 04.06.2020 у справі № 802/1463/18-а, від 05.12.2019 у справі № 823/2183/17 та від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18.

Проаналізувавши правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм права у контексті характеру і юридичної природи правовідносин, з яких виникли спори у перелічених скаржником справах, у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та регулюванням правовідносин у цій справі, на предмет їхньої подібності, а відтак застосовності як підстави для касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень по суті, колегія суддів зазначає таке.

У постанові Верховного Суду від 20.01.2022 у справі № 317/142/18 спір стосувався дій голови та секретаря Долинської сільської ради під час пленарного засідання Долинської сільської ради, що відбулося 30.11.2017, які полягали у перебиранні секретарем Долинської сільської ради повноважень голови щодо головування на засіданні Долинської сільської ради; поставлення на голосування організаційних питань до відкриття пленарного засідання; неповідомлення про тривалість перерви у пленарному засіданні, що відбулося 30.11.2017. У цій справі судами встановлено, що головою Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області не було дотримано порядку повідомлення позивача про час та місце засідання Долинської сільської ради, що було призначено на 30.11.2017, оскільки, оголошуючи на засіданні Долинської сільської ради про перерву, голова Долинської сільської ради не оголосив її тривалості, а про час, з якого таке засідання продовжується, повідомив за межами сесійної зали. При цьому у справі № 317/142/18 суди вважали, що в матеріалах справи відсутні докази, які б достовірно підтверджували, що позивачеві було відомо про час засідання Долинської сільської ради після перерви.

У постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 802/1463/18-а встановлено відсутність законних підстав для скликання секретарем міської ради в день подання депутатської ініціативи 21.05.2018 позачергової 38 сесії Жмеринської міської ради 7 скликання на 22.05.2018 відповідно до частини шостої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за яких секретар міської ради отримав би повноваження скликати позачергову сесію міської ради.

У постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 823/2183/17 встановлено, що при скликанні 59 позачергової сесії Смілянської міської ради було порушено встановлений законодавством та регламентом порядок її скликання, а саме не було доведено до відома депутатів і населення про її скликання не пізніш як за 10 днів до сесії. Фактично сесія була скликана та проведена в день подання депутатами Смілянської міської ради Черкаської області відповідного звернення - 09.12.2017, що унеможливлювало дотримання встановлених вимог щодо інформування населення та депутатів про скликання сесії Смілянської міської ради Черкаської області, передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламентом роботи Смілянської міської ради.

У постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18 спірні правовідносини стосувались правомірності рішення другого пленарного засідання позачергової сімнадцятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання «Про дострокове припинення повноважень Полтавського міського голови» та поновлення його на посаді Полтавського міського голови. У цій справі судами встановлено, що рішення про скликання позачергової сесії було розміщене на сайті Полтавської міської ради та інформаційному стенді у приміщенні міської ради за день до сесії. Оскільки сесію було скликано за ініціативою депутатів, суди дійшли висновку, що доведення апаратом міської ради інформації до відома депутатів і населення не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд Ради, здійснено відповідно до Регламенту. Та обставина, що позивач розпорядженням від 22.08.2018 № 54-р скликав сесію на 21.09.2018, не свідчить про дотримання ним положень Закону, оскільки на вимогу визначеної законом необхідної кількості депутатів сама сесія має бути скликана у двотижневий строк (у даному випадку, як встановили суди, не пізніше 27.08.2018). Крім того, у цій справі Верховний Суд зазначив, що приймаючи спірне рішення, міська рада як орган місцевого самоврядування за результатами аналізу діяльності міського голови дійшла висновку про неможливість продовження виконання ним своїх обов`язків та вирішила реалізувати передбачене законом право на дострокове припинення ним своїх повноважень. Таке рішення було прийняте повноважним складом ради на її пленарному засіданні, як це вимагається Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». В контексті викладеного Суд також зауважив, що іншого органу, який би мав повноваження на вирішення питання про припинення повноважень міського голови, не існує, а іншого рішення, ніж те, яке прийняла Полтавська селищна рада, вона не прийме, оскільки вже є висловленим її відношення до результатів діяльності міського голови та відповідний намір.

Натомість у справі № 440/7349/21, яка переглядається Верховним Судом у касаційному порядку, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що настали умови відповідно до частини дев`ятої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за яких сесія може бути скликана депутатами відповідної ради, які становлять не менш як одну третину складу ради. Крім того, судами встановлено, що відповідно до протоколу сесії Кременчуцької районної ради від 26.05.2021 на ній були присутні 31 (з 54 обраних депутатів) районної ради, які, в свою чергу, не висловлювали жодних усних чи письмових заперечень щодо скликання цієї позачергової сесії. При цьому суди звернули увагу на те, що усі ці вказані вище 31 депутат районної ради були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення цієї сесії, а також про її порядок денний, за який, в свою чергу, як і за усі оскаржувані позивачем рішення, голосували одноголосно.

Також у цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що у зв`язку з перешкодами у роботі засідання шостої позачергової сесії за рішеннями депутатів, які прибули для участі у засіданнях, неодноразово переносились та 09.06.2021, перед проведенням другого пленарного засідання шостої позачергової сесії Кременчуцької районної ради було проведено збори депутатів, на яких одноголосно прийнято рішення про перенесення місця проведення засідання сесії у приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Також, до порядку денного шостої позачергової сесії Кременчуцької районної ради Полтавської області були включені питання, які були розглянуті на засіданнях постійних комісій, у тому числі питання «Про внесення змін до Регламенту Кременчуцької районної ради восьмого скликання».

Разом з тим, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачка не довела факт порушення відповідачем її прав шляхом прийняття спірних рішень, а тому дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів констатує, що у справі, яка переглядається, та у наведених скаржником справах відмінними є суб`єктний склад правовідносин, предмет позову і зміст позовних вимог, фактичні обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права.

Колегія суддів зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених обставин у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

Тож, дослідивши зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності з урахуванням обставин кожної зазначеної справи, колегія суддів дійшла висновку про помилковість доводів касаційної скарги, оскільки висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, стосуються правовідносин, які не є подібними.

З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші доводи касаційної скарги Верховний Суд відхиляє, оскільки підставою для відкриття касаційного провадження був пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

За правилами пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зважаючи на викладене та з огляду на приписи пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, касаційне провадження належить закрити.

Відповідно до частини другої статті 339 КАС України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 327, 339, 341, 345, 355, 359 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження № К/990/19745/23 за касаційною скаргою Деревягіної Євгенії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі № 440/7349/21 за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької районної ради Полтавської області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

А.В. Жук ,

Н.М. Мартинюк

Судді Верховного Суду