Справа № 620/9083/23
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2023 року Чернігів Справа № 620/9083/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2023, оформлене протоколом № 119;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в особі об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 переглянути рішення від 10.04.2023, оформлене протоколом № 119, та прийняти нове, яким задовольнити рапорт (заяву) ОСОБА_1 про зміну статусу службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , на постійне.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він перебуває на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 , має календарну вислугу понад 20 років, разом з родиною користується, утримує та проживає у виділеній відповідачем квартирі, а тому має право на виключення даної квартири з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Ухвалою суду від 13.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що 09.08.2022 Міністром оборони України прийнято рішення №20241/з щодо не подання командирами до квартирно-експлуатаційних відділів (частин районів) пропозицій щодо виключення житла із числа службового до окремого розпорядження, з метою збереження житлового фонду Міністерства оборони України та у зв`язку з реформуванням шляхів забезпечення військовослужбовців, осіб звільнених з військової служби в запас або відставку та членів їх сімей житлом в межах чинного законодавства. На виконання вищезазначеного рішення Міністра оборони України, та з урахуванням того, що позивач звільнений з військової служби та не має права на безплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке він та члени його сім`ї займають у будинках державного житлового фонду, Адміністрацією Держспецтрансслужби було прийнято рішення про неподання пропозицій щодо виключення житла із числа службового до окремого розпорядження керівництва Міністерства оборони України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 01.06.2017 №34 звільнений від займаної посади у військовій частині НОМЕР_1 (наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2017 № 148 виключений із списків військової частини НОМЕР_1 ), дію укладеного з ним контракту з Державною спеціальною службою транспорту припинено, він направлений для подальшого проходження служби у розпорядження Голови Служби безпеки України (а.с.57-58).

Згідно довідки Управління Служби безпеки України в Чернігівській області від 17.02.2023 №74/11-27 ОСОБА_1 з липня 2000 по червень 2004 року був курсантом Військово-інженерного інституту при Подільській державній аграрно-технічній академії, з червня 2004 по червень 2017 року проходив службу в 8 навчальному центрі Державної спеціальної служби транспорту, з червня 2017 по липень 2018 року - в 6 управлінні ГУ ВКР ДКР СБ України (м. Хмельницький), з липня 2018 по березень 2020 - в ГУ ВКР ДКР СБ України (м. Київ), з березня 2020 року - військовослужбовець Управління СБ України в Чернігівській області (а.с.60).

15 березня 2023 року до командира військової частини НОМЕР_1 позивач звернувся із рапортом про зміну статусу квартири АДРЕСА_2 з службової в постійну житлову (а.с.59).

Вказана службова квартира надана йому та членам його сім`ї ( ОСОБА_2 - дружині, ОСОБА_3 - сину) під час проходження військової служби в Державній спеціальні службі транспорту на підставі рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської Ради народних депутатів від 18.06.2015 та ордеру від 07.09.2023 (а.с.11-15).

10 квітня 2023 року на засіданні об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 15.03.2023 та відповідно вимог доручення Міністра оборони України від 09.08.2022 № 20241/3 щодо заборони подання пропозицій про виключення житла із числа службового постановлено перенести розгляд викладеного в рапорті питання до окремого розпорядження керівництва Міністерства оборони України. Рішення житловою комісією оформлено пунктом 4 (четвертим) протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 10 .04.2023 № 119 (а.с.37).

Доручення Міністра оборони України від 09.08.2022 № 20241/3 отримано військовою частиною телеграмою заступника Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 12.09.2022 № HP 518/4.34 (а.с.80).

29 квітня 2023 року позивачем отримано витяг з протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2023 № 119 (пункт 4), про що останній поставив відмітку та особистий підпис на своєму рапорті від 25.04.2023 № 1723 (а.с.82).

Позивач, вважаючи протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду його заяви про виключення квартири з числа службових, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (державних органів).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана з захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ст.2 цього Закону ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах визначених законами України.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону № 2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Відповідно до абз. 1 п.3 Порядку забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 (далі - Порядок №1081) військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 календарних років і більше та члени їх сімей надається житло для постійного проживання.

Згідно з абз. 3 п.3 Порядку №1081 забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей для постійного проживання провадиться шляхом: надання новозбудованого житла, виключеного з числа службових, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Тобто, законодавством прямо передбачено право військовослужбовців самостійно визначатись, яким способом (шляхом) вони бажають реалізувати своє право на забезпечення житлом для постійного проживання.

Відповідно до абз. 2 п.11 Порядку №1081 виключення житлових приміщень з числа службового проводиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Згідно з п.22 Порядку №1081 облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться в військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Згідно з п.8 розділу VІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Державної спеціальної служби транспорту та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06.09.2021 № 271 (далі - Інструкція) військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 і більше років, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими жилими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-5 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання командира військової частини в установленому порядку.

Суд зазначає, що на час розгляду справи, відсутні законодавчі норми, які б обмежували встановлену Інструкцією та Порядком можливість реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має календарну вислугу на військовій службі більше 20 років, має статус ветеран війни - учасник бойових дій (а.с. 6 зворот), має службове житло, яке і просить виключити з числа службових. Перебування позивача на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання відповідачем не заперечується.

Згідно зі ст.ст. 5, 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів Збройних Сил України, як в воєнний так і в мирний час. Учасникам бойових дій надається, зокрема, така пільга, як першочергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема, гарантії соціального захисту. До них, насамперед, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах СБУ, податковій, міліції, прокуратурі, тощо (рішення КСУ від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 р. № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій).

Верховний Суд у постанові від 04.03.2020 у справі №636/1514/19 погодився з правовим висновком суду першої і апеляційної інстанції та підсумував, що підставами для задоволення позовних вимог (визнання права на виключення житла з числа службового та зобов`язання подання відповідного клопотання КЕВ м.Харків) є: перебування позивача на військовій службі, наявність календарної вислуги від 20 років, перебування на квартирному обліку та, до того ж, наявність статусу учасника бойових дій, що надає право на забезпечення постійним житлом, в тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Представник Військової частини НОМЕР_1 у відзиві наголошує, що військовою частиною не було допущено протиправних дій, оскільки після розгляду та опрацювання житловою комісією військової частини рапорту позивача, військовою частиною розгляд питання перенесено до окремого розпорядження керівництва Міністерства оборони України.

Проте суд не погоджується з такими доводами Військової частини НОМЕР_1 , з огляду на наступне.

У відповідності до розділу ІІ Інструкції для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею), ведення оперативного обліку службових жилих приміщень в Адміністрації та військових частинах, установах та організаціях Державної спеціальної служби транспорту утворюються житлові комісії.

Основним завданням житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій) є, крім іншого, прийняття рішення з житлових питань, у тому числі із розгляду відповідних рапортів (заяв) військовослужбовців та членів їх сімей з житлових питань.

Житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення.

Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини.

У відповідності до вимог п.п. 3-5 розділу VІІ Інструкції для прийняття рішення про надання жилих приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців.

Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання жилого приміщення для постійного проживання.

Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) є підставою для надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання.

На підставі протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) військова частина готує список надання жилої площі для постійного проживання у військовій частині (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23).

Затверджений Список надання постійного житла є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів військовою частиною та подання до виконавчих органів місцевого самоврядування документів для видачі ордера на постійну жилу площу, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

До виконавчих органів місцевого самоврядування військова частина надає облікову справу військовослужбовця разом із витягом із Списку надання постійного житла, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії).

Військовою частиною НОМЕР_1 не заперечується, що житловою комісією розглядався та опрацьовувався рапорт позивача від 15.03.2023 про виключення з числа службових квартири у АДРЕСА_1 .

Проте, як вбачається з матеріалів справи, житловою комісією військової частини будь-якого рішення за наслідками розгляду заяви позивача не прийнято. Доказів зворотнього відповідачем надано не було.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем не було розглянуто рапорт ОСОБА_1 у порядку, визначеному законом. Такі дії, на думку суду, є протиправними.

Посилання відповідача на доручення Міністра оборони України № 20241/3 від 09.08.2022 щодо неподання командирами військових частин до КЕВ пропозицій щодо виключення житла з числа службового до окремого розпорядження, є безпідставними, оскільки таке доручення не скасовує дію нормативних актів, які мають вищу юридичну силу, зокрема, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями та Інструкції.

Варто зазначити, що пунктом 2, 4 розділу ІІ Інструкції закріплено, що рішення про утворення житлової комісії військової частини приймається на загальних зборах військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби в запас або відставку, які перебувають на обліку осіб, що потребують покращення житлових умов у цій військовій частині, відкритим голосуванням, яке проводиться під головуванням командира військової частини.

На підставі протоколу загальних зборів військовослужбовців військової частини та протоколу засідання житлової комісії військової частини командир (начальник, керівник) військової частини (далі - командир військової частини) видає наказ про утворення та діяльність житлової комісії військової частини.

Житлова комісія військової частини підзвітна загальним зборам військовослужбовців цієї військової частини. Об`єднана житлова комісія підзвітна загальним зборам військовослужбовців військових частин (підрозділів).

У разі розформування військової частини житлова комісія військової частини припиняє свою діяльність та передає облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, до визначеного правонаступника.

Враховуючи викладені приписи та встановлені у даній справі обставини, для повного, ефективного, необхідного та достатнього захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути у порядку, встановленому законом, рапорт ОСОБА_1 від 15.03.2023 з приводу виключення квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових, з урахуванням висновків суду.

Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, суд надав відповідь на всі аргументи сторін, які мають значення для правильного вирішення справи.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір" і такий ним не сплачувався. Відтак, підстави для компенсації витрат за сплату позивачем судового збору у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2023 року, оформлене протоколом № 119.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в особі об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 розглянути в порядку, встановленому законом, рапорт ОСОБА_1 від 15.03.2023 про виключення квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з числа службових, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення виготовлено 27 жовтня 2023 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО