Справа № 160/12671/23
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.06.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Омега" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці UA110130/2023/000006/1 від 19.01.2023 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що митницею, в порушення норм Митного кодексу України, було необґрунтовано використано другорядний метод визначення митної вартості товарів, які переміщувались позивачем через митний кордон України, що призвело до того, що митна вартість товару була значною мірою збільшена. Також, на думку позивача, у митниці не було підстав для непогодження із заявленою ним митною вартістю, визначеною за основним методом (ціною договору), оскільки зміст наданих позивачем документів не був суперечливим, не містив розбіжностей, в них не були наявні ознаки підробки, документи містили всі відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів, та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, з огляду на що у митниці не було підстав для сумніву в правильності митної вартості товару.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
30.06.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що за результатами здійснення контролю правильності визнання митної вартості товарів митний орган визнає, заявлену декларантом або уповноваженою ним особою, митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування. В результаті такого контролю митним органом встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості, не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари. Відповідач вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів прийняте митницею відповідно до вимог чинного законодавства, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
04.08.2023 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву в якій підтримано позицію, заявлену у позовній заяві та зазначено, що відповідачем у відзиві не спростовано доводів позивача.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив та зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що 01.07.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Омега» (покупець) та компанією «Ningbo Multi Channel Co., Ltd.» (Китай) укладено зовнішньоекономічний контракт №010716.
Відповідно до п.1.1 контракту продавець зобов`язується у порядку та на умовах, встановлених сторонами виготовити та поставити, а покупець прийняти та оплатити товари, які зазначені в специфікації.
Згідно п.2.1 контракту, ціни на товар встановлюються в специфікаціях до цього контракту в доларах США та включають в себе вартість товарів, упаковки, тари, маркування, стикерування, навантаження на транспортний засіб, доставки до вказаного місця призначення, а також витрати по митному оформленню товарів в країні продавця та видачі товаросупроводжуючих документів, вказаних в п.4.8 цього контракту.
Пунктом 3.1 контракту сторони погодили, що оплата по цьому контракту здійснюється покупцем в розмірі 100% вартості товару, яка зазначена в специфікації протягом 90 (дев`яносто) календарних днів після навантаження товару, згідно підписаної специфікації.
Згідно контракту партії товару поставлялись на умовах поставки FOB Нінгбо, Китай, згідно правил Інкотермс-2010, якщо інше не погоджено в специфікації та інвойсі.
До контракту сторонами складено специфікацію №119 від 24.11.2022 року на поставку товару за 81 найменуванням на загальну суму 40 383.76 дол. США.
У зв`язку з викладеним, декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої позивачем митної вартості, а саме: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалось страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; якщо рахунок сплачено- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; договір (угоду) з третіми особами, пов`язаний з договором (угодою) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами визначеними договором (угодою); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировину.
Товариством листом від 19.01.2023 року зазначено про неможливість надання додаткових документів, оскільки всі наявні документи надані під час декларування товару.
Митницею за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів не було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів та прийнято рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.
За результатами розгляду звернення позивача від 06.04.2023 року Дніпровською митницею повідомлено, що враховуючи результати здійсненого аналізу документів митного оформлення та наданих заявою ТОВ «Омега» від 06.04.2023 року документів, відповідно до положень частини 9 статті 55 Митного кодексу України, відсутність у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, у митниці відсутні підстави для визнання заявленої декларантом митної вартості та скасування рішення про коригування митної вартості від 19.01.2023 року UA110130/2023/000006/1.
Незгода позивача з прийнятим рішенням про коригування митної вартості товарів від 19.01.2023 року UA110130/2023/000006/1, зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Оцінюючи рішення відповідача про коригування митної вартості товару на предмет його відповідності закону, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та здійснення митної справи в Україні, економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи визначає Митний Кодекс України.
Статтею 1 Митного кодексу України встановлено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Частиною 1 статті 7 Митного кодексу України, закріплено, що встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Відповідно до вимог частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною 1 статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частиною першою статті 257 Митного кодексу України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Розділ ІІІ Митного кодексу України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.
Так, статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно із статтею 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно частин 1 та 2 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України, частиною першою якої обумовлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Згідно з частиною другою зазначеної статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частинами першою та другою статті 54 Митного кодексу України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За змістом частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина друга статті 58 Митного кодексу України).
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас, повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Не надання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 Митного кодексу України Верховний Суд зробив у ряді постанов (зокрема, але не виключно, постанова від 27.03.2020 у справі №540/2605/18, постанова від 06.05.2020 у справі №140/1713/19, постанова від 25.11.2020 у справі №1.380.2019.001657, постанова від 17.01.2022 у справі №520/2000/19, постанова від 25.04.2023 року у справі №804/6787/16).
Також неподання декларантом документів, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 Митного кодексу України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків.
Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Перелік наданих позивачем разом з митною декларацією документів зазначено у графі 44 митної декларації.
При цьому, позивачем в позовній заяві зазначено надання ним митному органу з митною декларацією значно більшого обсягу документів, що відносяться до заявленої до розмитнення митної партії, що протирічить матеріалам справи та митній декларації від 18.01.2023 року в якій перелічені всі надані позивачем документи.
Аналізуючи вказані документи, суд доходить висновку, що вони не були достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до вимог чинного митного законодавства.
Водночас відповідач поставив під сумнів достовірність наданих декларантом документів у зв`язку із наявністю певних розбіжностей, які зазначені в оскаржуваному рішенні та зазначив про відсутність документів, які є обов`язковими для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Так, відповідач вказує на те, що підставою для витребування додаткових документів була наявність розбіжностей в наданих документах та відсутність документів, що підтверджують вартість послуг перевезення та страхування, договорів транспортного експедирування, платіжних документів.
Суд погоджується з такими доводами відповідача та наявністю обґрунтованих сумнів у нього, як передумови для витребування додаткових документів, з огляду на наступне.
Отже, до митної вартості товару включено витрати на транспортування та страхування, які мають бути обов`язково підтвердженими при здійсненні митного оформлення товару та визначення його митної вартості.
Також, відповідно пункту 4.2 контракту товар постачається на умовах FOB-Нінгбо, Китай у відповідності до умов Інкотермс 2010, якщо інше не узгоджено у специфікації та інвойсі.
FOB (… named port of shipment) англ. Free On Board, або Франко борт (… назва порту відвантаження) термін інкотермс 2000 та 2010, який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміну FOB на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки під час перевезення товару морським чи внутрішнім водним транспортом.
Отже, відповідно умов поставки FOB, витрати по доставці товару з порту відвантаження до місця ввезення на митну територію України покладається на покупця.
Оскільки за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а протилежного позивачем не зазначено, то обов`язковими документами які підтверджують митну вартість товару та підлягають обов`язковому наданню митному органу є транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Аналізуючи надані позивачем до митного оформлення документи, які мають підтверджувати числові значення складових митної вартості та на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, суд погоджується з доводами відповідача, що надані документи, містять розбіжності, неточності та у сукупності не підтверджують митну вартість товару у цій її складовій.
Позивачем на підтвердження витрат на транспортування було надано: рахунок №011249 від 26.12.2022року; рахунок №011833 від 13.01.2023р; ЦМР 037768 від 09.01.2023р; коносамент WMSS22113674 від 30.11.2022 року; заявку на перевезення GOL-2А/2022 від 30.11.2022 року.
Договору на перевезення, яким би визначались умови надання такої послуги, порядок та строки розрахунків, можливість та умови залучення інших осіб до надання послуги, позивачем до митного органу надано не було.
В свою чергу, відповідно заявки GOL-2А/2022 від 30.11.2022 року на транспортування та експедирування вантажів, яка є додатком до договору №0806-Т/20 від 07.06.2020 року, ТОВ «Глобал Оушен Лінк (експедитор) та ТОВ «Омега» (клієнт) склали цю заявку про те, що експедитор зобов`язується виконати наступні послуги для клієнта та сторони узгодили наступну вартість послуг.
Пунктом 1 заявки передбачено надання транспортно-експедиційних послуг з вивезення 40 фут. контейнера за маршрутом перевезення: порт Нингбо (Китай)- порт Гданск (Польща) м. Дніпро (Україна); доставка контейнера на контейнеровозі. До загальної ставки включено наступні складові: фрахт порт Нингбо (Китай) порт Гданськ (Польща) 1900usd, ВРР порт Гданськ, ТЕО, Т1 - 500 eur, контейнеровоз за маршрутом перевезення порт Гданськ (Польща) м. Дніпро (Україна) 5300 eur,
В примітці до заявки зазначено, що вартість послуг зазначена в іноземній валюті; кінцева сума до сплати буде відкоригована відносно курса НБУ на дату виставлення рахунків; оплата здійснюється наступного дня після отримання оригіналів документів (рахунки, акти, заявка) згідно виставлених рахунків до оплати.
У заявці зазначено номер коносаменту WMSS22113674 та дані по лінії судноплавна лінія Evergreen.
З наданого до митного оформлення коносаменту WMSS22113674 від 30.11.2022 року вбачається, що судноплавною компанією є COSCO SHIPPING PISCES.
Рахунки від 26.12.2022 року та від 13.01.2023 року також містять посилання на компанію COSCO SHIPPING PISCES та на договір №0806-Т/20 від 07.06.2020 року.
Також, позивачем до митного органу було надано СМР від 09.01.2023 року відповідно якої перевізником за маршрутом Гданськ (Польща) Дніпро (Україна) є товариство «Транс Логістік ЛТД», на підтвердження взаємовідносин з яким позивачем не було надано жодного документу.
Отже, надані позивачем документи на підтвердження витрат на перевезення, як складової митної вартості товару, не підтверджують вартість послуг перевезення, оскільки містять розбіжності та не містять всіх даних.
Позивачем також не було надано жодного документу на підтвердження витрат на страхування (страховий договір, страхові документи, підтвердження оплати страхування) при цьому такі витрати було включено ним до складу митної вартості товару у розмірі 14 803, 66 грн.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що у відповідача безперечно були обґрунтовані сумніви щодо заявленої декларантом митної вартості товару, а його дії щодо подальшого витребування додаткових документів є правомірними та узгоджуються з вимогами Митного кодексу України.
На вимогу митного органу про надання додаткових документів позивачем листом від 19.01.2023 року було зазначено про неможливість надання додаткових документів, оскільки всі наявні документи надані під час декларування товару.
Отже, позивачем залишилися непідтвердженими витрати на транспортування та страхування, оскільки до прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару позивачем не було надано жодного додаткового документу на підтвердження їх вартості.
Судом не приймаються посилання позивача на надання ним додаткових документів щодо транспортних витрат та витрат на страхування, оскільки такі були надані відповідачу лише 06.04.2023 року.
В свою чергу, відповідно вимог статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд, оцінює оскаржуване рішення відповідача враховуючи всі документи та інформацію, які були наявні в розпорядженні митного органу на момент його прийняття, а саме 19.01.2023 року. Такими документами є надані разом з митною декларацією документи.
Документи на підтвердження транспортних витрат та перевезення та страхування, на які посилається позивач, були ним надані лише 06.04.2023 року, що підтверджується листом відповідача, наявним в матеріалах справи, відповідно не оцінювались відповідачем та не були враховані при прийнятті оскаржуваного рішення.
Отже, на момент прийняття оскаржуваного рішення, позивачем не було надано документів, що підтверджують витрати на страхування та на транспортування, зокрема були відсутні договори транспортного експедирування, які є важливими транспортними документами, що підтверджують договірні відносини між сторонами та містять умови перевезення та коносамент.
Позивачем, в даному випадку не оскаржуються дії митного органу щодо розгляду його заяви від 06.04.2023 року з наданими додатковими документами, а оскаржуються саме рішення про коригування митної вартості товару.
При цьому, у позивача є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності митних органів, якщо він вважає, що такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено його права, свободи чи інтереси або створено перешкоди для їх реалізації. Оскарженню підлягають як рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, так і обґрунтована відмова у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів (як окреме письмове рішення, прийняте митним органом відповідно до положень статті 55 Кодексу).
Враховуючи наведене та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що висновки митного органу щодо ненадання позивачем всіх необхідних документів та наявність розбіжностей в наданих документах, які не дозволяють визначити митну вартість товарів за ціною договору (контракту), знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом.
При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
За положеннями частини першої стаття 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (частина друга стаття 64 Митного кодексу України).
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
Частиною другою статті 55 Митного кодексу України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Аналізуючи докази наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що у зв`язку з неможливістю застосування інших (попередніх) методів визначення митної вартості товару, зазначених у статтях 58-63 МК України, митним органом застосовано резервний метод визначення митної вартості.
Відповідачем в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів наведено обґрунтування неможливості визначення митної вартості за ціною контракту (методом 1) та необхідності визначення митної вартості товару саме за методом №2г, тобто, дотримане правило послідовності застосування методів, визначене Митним кодексом України.
Митну вартість товару скориговано за 2г методом визначення митної вартості з урахуванням опису товару, країни походження, виробництва, відправлення та хронологічної відповідності.
За таких обставин, суд вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів прийняте відповідачем на підставі, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення, для прийняття рішення, а отже такі рішення відповідають критеріям, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу на вимоги частини 8 та 9 статті 55 Митного кодексу України, відповідно якої протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому разі надане забезпечення сплати митних платежів відповідно повертається (вивільняється) або використовується для сплати відповідних митних платежів.
Верховний Суд в постанові від 04.03.2021 року у справі № 810/2623/17 зазначив, що під час з`ясування та дослідження зазначених обставин, судам необхідно враховувати, що лише сам факт подання декларантом додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості, у разі їх належності, не є підставою для визнання протиправним раніше прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості, оскільки правомірність рішення оцінюється на момент його прийняття, а скасування рішення про коригування заявленої митної вартості відноситься до повноважень органу доходів і зборів відповідно в силу приписів частин 9, 10 статті 55 Митного кодексу України. Дослідження судом обставин, які не були досліджені органом доходів і зборів при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів, є не що інше, як виконання судом функції митного контролю замість органу доходів і зборів, а тому суперечить частині першій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також не відповідає конституційному принципу розподілу влад. Судам слід врахувати, що предметом судового оскарження у даній справі є правомірність рішення митного органу про коригування митної вартості, яке прийнято після отримання листа позивача, в якому зазначено, що проведено консультації, та надати додаткові документи немає можливості і висловлено прохання винести рішення щодо митної вартості раніше 10-ти денного строку.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ «Омега» є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Згідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись статтями 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 257-262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега» до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя С.І. Озерянська