Справа № 240/15397/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 240/15397/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося Міністерство оборони України (далі - позивач, Міністерство) із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 (далі - відповідач) на користь Міністерства оборони України витрати, пов`язані з утриманням у Житомирському військовому інституті імені С.П. Корольова у розмірі 96 484,96 грн.

Аргументуючи звернуті до відповідача позовні вимоги, представник Міністерства пояснив, що після звільнення із військової служби, у зв`язку із системачним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, відповідач у добровільному порядку не сплатив відшкодування витрат на його утримання у такому навчальному закладі, а тому такі витрати підлягають примусовому стягненню з відповідача у судовому порядку.

Ухвалою судді від 26.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 07.06.2023 суд сформував запит до Єдиного державного демографічного реєстру, щодо реєстрації місця проживання відповідача, у відповідь на який отримав підтвердження місця реєстрації відповідача за адресою вказаною у позові.

На таку адресу судом надіслано відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, однак конверт з вкладенням повернувся до суду із відміткою поштового відділення на довідці про причини повернення/досилання Ф.26 - "за закінченням терміну зберігання", а тому відповідач вважається особою належним чином повідомленим про прийняту ухвалу та про право надання до суду відзиву на позов.

Слід зауважити, що до повноважень судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку, зокрема, з позначкою "за закінченням терміну зберігання", з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення певних процесуальних дій.

Відповідач процесуальним правом на подання до суду відзиву на позов не скористався.

Відповідно до наказів Житомирського окружного адміністративного суду: № 01-36-В від 12.06.2023 (у період з 03.07.2023 до 21.07.2023) та №01-53-в від 17.08.2023 (у період з 28.08.2023 до 01.09.2023), суддя Єфіменко О.В. перебувала у щорічній відпустці, тому розгляд даної справи судом відкладався.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд вказує наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 16 лютого 2018 року між Міністерством оборони України в особі начальника Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова та відповідачем укладено контракт про проходження військової служби строком на 5 (п`ять) років, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язувався проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку дії контракту, а в разі настання особливого періоду - понад установлений строк контракту.

29 грудня 2020 року на підставі наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) №346 старший лейтенант ОСОБА_2 заступник командира групи радіоперешкод радіо електричної боротьби Центру оперативного (бойового забезпечення) звільнений з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "ж" (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №266 від 31.12.2020 №266 знятий зі всіх видів забезпечення, виключений зі списків особового складу та направлений для зарахування на військовий облік до Житомирського ОМТЦК та СП. Вислуга років у Збройних Силах України станом на 31 грудня 2020 р. з врахуванням навчання в Житомирському військовому інституті імені С.П. Корольова становить: календарна 06 років 5 місяців 1 день; пільгова - відсутня.

Крім того, наказом начальника Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.03.2019 №240 визначений розрахунок фактичних витрат, пов`язаних із утримання курсанта ОСОБА_2 у даному вищому військовому навчальному закладі, який складає 96 484,96 грн із яких: грошове забезпечення - 16 349,43 грн; продовольче забезпечення - 41 340,31 грн, забезпечення речовим майном 11 261,90 грн, медичне забезпечення - 450,00 грн, витрати на перевезення - 617,21 грн, житлово-комунальні послуги - 26 466,11 грн.

31 березня 2023 року Міністерством оборони України відповідачу надіслано повідомлення про необхідність добровільного відшкодування зазначених витрат в`язаних з утриманням у даному вищому військовому навчальному закладі.

На момент звернення до суду із даним позовом, заборгованість відповідачем у добровільному порядку не погашена.

Як вказує представник позивача, наявна заборгованість по відшкодуванню витрат пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі позивача, завдає шкоду державному бюджету та тягне за собою порушення економічних та оборонних інтересів держави, а тому просить стягнути таку заборгованість з відповідача у примусовому порядку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались у даному випадку між сторонами, суд зазначає про таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року (далі Закон №2232-XII).

Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Одним із видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів) (ч.6 ст.2 Закон №2232-XII).

Частиною 1 статті 25 Закону №2232-XII передбачено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.

Зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань (ч.3 ст.25 Закон №2232-XII).

З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону (ч.5 ст.25 Закон №2232-XII).

При цьому, курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "з", "и" пункту 1, підпунктів "д", "е", "ж", "з" пункту 2 та підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. (ч.10 ст. 25 Закон № 2232-XII).

Аналіз вищевикладених норм дає підстави для висновку, що дострокове розірвання контракту курсанта з Міністерством Збройних Сил України, тягне за собою обов`язок відшкодування Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрат пов`язаних з утриманням таких курсантів у вищому навчальному закладі.

Як свідчать матеріали справи, підставою для розірвання контракту позивача з Міністерством Збройних Сил України слугувало систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем (службова недбалість), що у свою чергу, згідно з контрактом від 16.02.2018 зумовило настання обов`язку відшкодування ним витрат, пов`язаних з утриманням його у вищому навчальному закладі.

Щодо порядку відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі, слід вказати наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964 затверджено Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах (далі - Порядок №964), який визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - витрати).

Витрати відшкодовуються, зокрема Міністерству оборони України.

Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (п.3 Порядку №964).

Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів (п.4 Порядку №964).

При цьому, згідно пункту 6 Порядку №964, витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби.

На виконання пункту 3 вищевказаного Порядку, спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок розрахунку). Згаданим Порядком врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання.

Зобов`язання про добровільне відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням, зазначається в контракті під час його укладання (п.1.2. Порядку розрахунку), що у свою чергу вбачається з укладеного відповідачем контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України від 21.07.2018.

У ході судового розгляду справи встановлено, що утримання відповідача у Житомирському військовому інституті імені С.П.Корольова здійснювалось шляхом грошового, продовольчого, речового, медичного забезпечення, витрати на перевезення, спожиті комунальні послуги та енергоносії, та становило 96 484,96 грн, про що свідчить витяг із наказу начальника Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова №240 від 27.03.2019 щодо розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів 5-х курсів.

Таким чином, враховуючи викладені норми та відсутність бажання продовжувати навчання у Житомирському військовому інституті імені С.П.Корольова позивач зобов`язаний компенсувати витрати, пов`язані з його утриманням у зазначеному навчальному закладі вищої освіти у вищевикладеному розмірі.

Щодо розміру витрат, пов`язаних з утриманням позивача у вищому навчальному закладі, слід зазначити наступне.

У разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.

Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу вищого навчального закладу.

У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до розрахунків на утримання коштів за навчання з позивача необхідно утримати повністю суму витрачених на відповідача у розмірі 96 484,96 грн, в тому числі: грошове забезпечення - 16 349,43 грн; продовольче забезпечення - 41 340,31 грн, забезпечення речовим майном 11 261,90 грн, медичне забезпечення - 450,00 грн, витрати на перевезення - 617,21 грн, житлово-комунальні послуги - 26 466,11 грн.

Відомості про відшкодування наявної у відповідача заборгованість у сумі 96 484,96 грн, на момент розгляду справи у матеріалах справи відсутні.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що основним джерелом її фінансування є Державний бюджет України, а тому непогашена заборгованість відповідачем по відшкодуванню витрат на утримання у вищому навчальному закладі, яка виникла через небажання останнього продовжувати навчання у такому закладі, призводить до порушення ефективності витрачання бюджетних коштів.

Більш того, слід вказати, що заборгованість по відшкодуванню витрат на утримання у вищому навчальному закладі, відповідачем не оскаржувалась. При цьому, повідомлення про необхідність добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі №516 від 29.03.2023 Міністерством оборони України направлялося на адресу відповідача, про що свідчать матеріали справи.

Однак, станом на день звернення до суду відповідачем добровільно не відшкодовано кошти, пов`язані з його утриманням у Житомирському військовому інституті імені С.П.Корольова.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини та наявність заборгованості відповідача по відшкодуванню витрат на його утримання у вищому навчальному закладі, яка підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи та у добровільному порядку ним не сплачена, а тому підлягає стягненню у судовому порядку.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволення у повному обсязі.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до ч. 2ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Тому понесені позивачем судові витрати йому не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.139, 241-246, 250, 255 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м.Київ, 03168. ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення коштів, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України витрати, пов`язані з утриманням у Житомирському військовому інституті імені С.П. Корольова у розмірі 96 484 (дев`яносто шість тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 30 жовтня 2023 р.