Справа № 580/4110/23
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4110/23
УХВАЛА

25 жовтня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Кузьмишина О.М.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження заяву Державної казначейської служби України про ухвалення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду в Черкаській області, Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

УС Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невнесення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, виконавчого листа (рішення) №580/2077/22 від 21.11.2022 виданого Черкаським окружним адміністративним судом та не передачу зазначеного виконавчого листа (рішення) і документів про нарахування виплат на виконання до Державної казначейської служби України;

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, виконавчий лист (рішення) №580/2077/22 від 21.11.2022, виданий Черкаським окружним адміністративним судом;

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) передати виконавчий лист (рішення) №580/2077/22 від 21.11.2022 виданий Черкаським окружним адміністративним судом і документи про нарахування виплат на виконання до Державної казначейської служби України.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням апеляційні скарги подали: відповідач в справі - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); та треті особи: Головне управління Пенсійного фонду в Черкаській області та Державна казначейська служба України, в яких апелянти просили оскаржуване рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року апеляційні скарги Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області та Державної казначейської служби України задоволено: рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

08.09.2023 від Державної казначейської служби України до суду апеляційної інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення та стягнення судових витрат, понесених у зв`язку із апеляційним розглядом даної справи.

В обґрунтування заяви зазначено, що при поданні апеляційної скарги ним було сплачено судовий збір у розмірі 1288,32 грн. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2023 рішення суду першої інстанції скасовано, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено. Тому, відповідно до ч.5 ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За правилами ч.3 ст.252 КАС України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У судове засідання учасники судового процесу не з`явились та явки уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.

З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши зазначену заяву, колегія суддів зазначає наступне.

Підстави та умови, за яких суд може ухвалити додаткове судове рішення, визначені у ст.252 КАС України, згідно з ч.1 якої, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення (ч.2 ст.252 КАС України).

За визначенням, наведеним у п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або ж наданні адміністративних послуг.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Таким чином, законодавець розрізняє судовий збір і витрати, пов`язані з розглядом справи, як такі, що є різними видами судових витрат.

У свою чергу порядок розподілу судових витрат визначений ст.139 КАС України.

Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено загальні правила, згідно з якими, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті у відповідності до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, положеннями ч.2 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Відповідно до ч.ч.6 та 7 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або ж має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зміст наведених положень КАС України щодо розподілу судових витрат свідчить про те, що вони стосуються загального правила компенсації судових витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення.

Водночас, процесуальний закон визначив обмежений перелік судових витрат, розподіл яких здійснюється у випадку задоволення позову суб`єкта владних повноважень - це виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Аналогічно, суб`єкту владних повноважень, також можуть компенсуватись виключно документально підтвердженні витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, оскільки суб`єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов`язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді.

Зрештою, у контексті відшкодування судового збору у ст.ст.139-142 КАС України законодавець визначив коло суб`єктів розподілу чи повернення судового збору, позаяк у вказаних нормах веде мову про сторін (позивача й відповідача) і третю особу.

Отже, аналіз змісту вимог ч.ч.1-3 ст.139 КАС України дозволяє зробити висновок про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за будь-яких результатів розгляду справи (задоволення або відмова в задоволенні адміністративного позову, як повністю, так і частково) не підлягають розподілу за результатом розгляду справи.

На користь саме такого тлумачення свідчить зміст ч.3 ст.139 КАС України, відповідно до якої суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору.

Колегія суддів вважає, що такий підхід законодавця до правового регулювання розподілу витрат на сплату судового збору нерозривно пов`язаним із завданням адміністративного судочинства, котре полягає у вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Така правової позиція виснувана Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 29.04.2020р. у справі №817/66/16 та постанові Верховного Суду від 29.08.2022ру справі №826/16473/15.

Враховуючи те, що інших судових витрат (пов`язаних з залученням свідків і проведенням судових експертиз), крім судового збору, Державна казначейська служба України не зазнала, а сплачена сума судового збору їй як суб`єкту владних повноважень компенсації не підлягає, тому відсутні підстави для стягнення на користь апелянта судового збору за подання апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволені заяви про ухвалення додаткового судового рішення слід відмовити.

Керуючись ст.ст.131, 134, 139, 252, 311 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Державної казначейської служби України про ухвалення додаткового рішення та проведення розподілу судових витрат - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.М. Кузьмишина

А.Б. Парінов