Справа № 440/6377/22
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 р. Справа № 440/6377/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2022 (суддя: С.О. Удовіченко, м. Полтава) по справі № 440/6377/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про визнання відмовиі протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту - ГУПФУ в Полтавській області, перший відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі по тексту - ГУПФУ у Вінницькій області, другий відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05 травня 2022 року та 12 липня 2022 року, скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05 травня 2022 року № 80 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у встановленому чинним законодавством порядку та спосіб зарахувати до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи з 01 липня 1981 року по 20 березня 1984 року та з 30 жовтня 1984 року по 15 липня 1996 року в колгоспі "Родина".

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність рішень відповідача, якими йому відмовлено у призначенні пенсії за віком з огляду на недостатність страхового стажу на момент звернення до пенсійного органу, обґрунтованого неможливістю зарахування до загального трудового стажу позивача періодів роботи з 01 липня 1981 року по 20 березня 1984 року, з 30 жовтня 1984 року по 15 листопада 1996 року в колгоспі "Родина" (у трудовій книжці колгоспника відомості про встановлений та вироблений мінімум трудоднів завірено неналежним чином), оскільки неточності в трудовій книжці зроблені не з вини позивача, відтак не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2022 по справі № 440/6377/22 позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (, вул. Соборності, 66, м. Полтава), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 80 від 05 травня 2022 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 80 від 01 червня 2022 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи з 01 липня 1981 року по 20 березня 1984 року та з 30 жовтня 1984 року по 15 липня 1996 року в колгоспі "Родина"

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн.

Перший відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2022 по справі № 440/6377/22 скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії, відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з огляду на неможливість врахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 01 липня 1981 року по 20 березня 1984 року, з 30 жовтня 1984 року по 15 листопада 1996 року у колгоспі «Родина», оскільки у трудовій книжці відомості про встановлений та вироблений мінімум трудоднів колгоспника не засвідчені підписом відповідальної особи та відсутнє посилання на розпорядчий документ, згідно з яким здійснено записи окремо щодо кожного року трудової участі у колективному господарстві, що є порушенням п. 6 Положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310. Стверджує, що для підтвердження факту роботи за вказані періоди в колгоспі «Родина» ОСОБА_1 необхідно було надати уточнюючі довідки, чого позивачем зроблено не було. У зв`язку з чим, вважає правомірним рішення, прийняте ГУПФУ у Полтавській області про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком.

Другий відповідач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Наполягав на обґрунтованості та правомірності рішення ГУПФУ у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком, оскільки, в порушення вимог постанови КМУ № 637, ним не було надано до пенсійного органу уточнюючих довідок для підтвердження періодів роботи з 01 липня 1981 року по 20 березня 1984 року, з 30 жовтня 1984 року по 15 листопада 1996 року у колгоспі «Родина».

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 квітня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії (а.с. 57).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 80 від 05 травня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком. Зазначено, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж через незарахування періоду навчання з 01 вересня 1977 року по 13 серпня 1980 року, оскільки копія диплому від 13 серпня 1980 року НОМЕР_2 не завірена належним чином; не зараховано період проходження військової служби згідно військового квитка від 21 травня 1984 року НОМЕР_3 у зв`язку з відсутністю сторінки 2-3; не зараховано періоди роботи в колгоспі з 01 липня 1981 року по 20 березня 1984 року, з 30 жовтня 1984 року по 15 листопада 1996 року, оскільки в трудовій книжці колгоспника від 03 лютого 1984 року № НОМЕР_4 відомості про встановлений та вироблений мінімум трудоднів завірено неналежним чином (а.с. 58-59).

25 травня 2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії (а.с. 61-62).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 80 від 01 червня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність необхідного страхового стажу через незарахування періодів роботи в колгоспі з 01 липня 1981 року по 20 березня 1984 року, з 30 жовтня 1984 року по 15 листопада 1996 року, оскільки в трудовій книжці колгоспника від 03 лютого 1984 року № НОМЕР_4 відомості про встановлений та вироблений мінімум трудоднів завірено неналежним чином, а саме відсутні підписи та на підставі якого документа і за який рік внесено запис (а.с. 65).

Листом № 7682-6268/К-02/8-1600/22 від 12 липня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило ОСОБА_1 , що при проведенні розрахунку пенсії до його страхового стажу не враховано періоди роботи в колгоспі "Родина" (АР Крим) з 01 липня 1981 року по 20 березня 1984 року, з 30 жовтня 1984 року по 15 листопада 1996 року, оскільки в трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_4 записи про встановлений та вироблений мінімум трудоднів здійснено не за встановленим порядком, а саме відсутні посилання на розпорядчий документ, згідно з яким здійснено записи та підписи відповідальної особи. За таких обставин, потрібен додатковий документ, який підтверджував би факт роботи на даному підприємстві. Однак, в даний час, будь-який документ, який виготовлений на непідконтрольній українській владі території не підлягає виконанню (а.с. 68-69).

Не погодившись з вказаними рішеннями пенсійних органів про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійним органом було протиправно не зараховано спірні періоди роботи позивача до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Суд визнав необґрунтованими висновки відповідачів про неможливість зарахування до стажу роботи позивача період роботи в колгоспі "Родина" (АР Крим) з 01 липня 1981 року по 20 березня 1984 року, з 30 жовтня 1984 року по 15 листопада 1996 року з огляду на наявність в трудовій книжці позивача, яка є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 , всіх необхідних записів про роботу за спірний період. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у встановленому чинним законодавством порядку та спосіб зарахувати до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи позивача з 01 липня 1981 року по 20 березня 1984 року та з 30 жовтня 1984 року по 15 липня 1996 року в колгоспі "Родина".

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Закон України №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону України №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Положеннями частини першої статті 24 Закону України №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 24 Закону України №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини першої статті 26 Закону України №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Зі змісту наведених норм слідує, що умовою для призначення пенсії за віком для осіб, які в 2022 році досягли 60 років є наявність страхового стажу не менше 29 років.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком (29.04.2022) року досяг 60 років (а.с. 6).

Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком слугував висновок пенсійного органу про неможливість зарахування до загального страхового стажу періодів роботи позивача в колгоспі "Родина" (АР Крим) з 01 липня 1981 року по 20 березня 1984 року, з 30 жовтня 1984 року по 15 листопада 1996 року, оскільки в трудовій книжці колгоспника від 03 лютого 1984 року № НОМЕР_4 відомості про встановлений та вироблений мінімум трудоднів завірено неналежним чином, а саме відсутні підписи та на підставі якого документа і за який рік внесено запис.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі по тексту - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 05.12.2019 у справі №235/805/17, від 06.12.2019 у справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі №500/1561/17, від 05.12.2019 у справі №242/2536/16-а.

Так, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 № НОМЕР_4 від 03.02.1984, 01.07.1981, відповідно до протоколу № 7 від 20.07.1984, позивача прийнято в члени колгоспу «Родина» трактористом та, відповідно до протоколу № 4 від 20.03.1994, ОСОБА_1 виключено з членів колгоспу «Родина» у зв`язку зі зміною місця проживання. На підставі протоколу № 13 від 30.10.1984 позивача 17.10.1984 прийнято в члени колгоспу «Родина» та, відповідно до протоколу № 7 від 26.08.1998, ОСОБА_1 виключено з членів колгоспу «Родина» у зв`язку зі зміною місця проживання (а.с. 16-17).

Вказані записи засвідчені підписами посадової особи, не містять виправлень, з їх змісту можна чітко ідентифікувати дати прийняття та виключення з колгоспу, назву підприємства та посаду, яку займав позивач. Записи про прийняття ОСОБА_1 до колгоспу та виключення засвідчені печаткою підприємства.

Крім того, у трудовій книжці позивача зазначено про кількість відпрацьованих ним людиноднів за рік в господарстві, тобто кількість трудоднів (або людиноднів), та вказано, що ОСОБА_1 відпрацював, зокрема, за 1984 рік - 33 людинодні за рік, за 1985 рік 291 людинодень за рік, за 1986 рік 302 людинодні за рік, за 1987 рік 317 людиноднів за рік, за 1988 рік 294 людинодні за рік, за 1989 рік 322 людинодні за рік, за 1990 рік 281 людинодень за рік, за 1991 рік 264 людинодні за рік, за 1992 рік 260 людиноднів за рік, за 1993 рік 297 людиноднів за рік, за 1994 рік 306 людиноднів за рік, за 1995 рік 280 людиноднів за рік, за 1996 рік 225 людиноднів за рік, за 1997 рік 244 людинодні за рік, за 1998 рік 195 відроблених людиноднів за рік (а.с. 70-91).

Вказані записи трудової книжки позивача, розміщені на сторінках 19-21, засвідчені печаткою колгоспу "Родина" та не містять виправлень. Всі, передбачені формою відповідного розділу трудової книжки («Трудова участь в суспільному господарстві»), графи заповнені, зокрема, прийнятий колгоспом річний мінімум відпрацювання, виконаний річний мінімум трудової участі, причини невиконання річного мінімуму та на підставі чого внесений кожен запис.

З приводу посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на те що, в трудовій книжці колгоспника відомості про встановлений та вироблений мінімум трудоднів завірено неналежним чином, а саме відсутні підписи та на підставі якого документа і за який рік внесено запис, що унеможливлює зарахування до загального страхового стажу періодів роботи позивача в колгоспі з 01 липня 1981 року по 20 березня 1984 року, з 30 жовтня 1984 року по 15 листопада 1996 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 (далі Основні положення), основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу (п. 2 Основних положень).

До трудової книжки колгоспника, зокрема, вносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Приписами пункту 13 Основних положень встановлено, що відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З аналізу наведених норм слідує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок колгоспника на голову колгоспу або уповноважену правлінням колгоспу особу, а тому, слід дійти висновку, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для колгоспника, а отже, й не може впливати на його особисті права, зокрема, шляхом позбавлення особи права на включення відповідного періоду роботи (відображеного в трудовій книжці з певними недоліками) до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 24.05.2018 по справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідачами ані до суду першої, ані апеляційної інстанцій не надано жодних доказів, які б спростовували достовірність записів трудової книжки позивача, зокрема, в частині спірного періоду роботи, як і не надано доказів того, що такі записи є сфальсифікованими або мають ознаки підроблення.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для незарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 01 липня 1981 року по 20 березня 1984 року та з 30 жовтня 1984 року по 15 липня 1996 року в колгоспі "Родина" до його страхового стажу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідачі не врахували, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Ненадання до пенсійного органу інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємства (колгоспу) в якому працював позивач протягом спірних періодів, позивач пояснює тим, що колгосп «Родина», членом якого він був, знаходився на теритторії Автономної республіки Крим, яка входить до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75.

Колегія суддів вважає наведені обставини прийнятними та такими, що свідчать про об`єктивну неможливість ОСОБА_1 надати відповідачу будь-які уточнюючі довідки, враховуючи при цьому, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи.

При цьому, варто зауважити, що відповідачі, стверджуючи про необхідність надання позивачем додаткових документів (окрім трудової книжки) на підтвердження наявності необхідного страхового стажу, не вчинили жодних дій, спрямованих на отримання останніх, хоча відповідне право передбачено приписами пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №22-1 від 25.11.2005 (орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі).

Разом з цим, відповідачі, не вживши жодного із вказаних заходів для з`ясування обставин щодо тривалості страхового стажу позивача, переклали фактично на нього тягар доведення правдивості чи достовірності даних, зазначених у його трудовій книжці, чим позбавили можливості належним чином реалізувати право на пенсійне забезпечення.

Крім того, колегія суддів зауважує, що, як зазначив Верховний Суд в постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідачі як суб`єкти владних повноважень правомірності оскаржуваних рішень від 05.05.2022 та від 01.06.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 належним чином не довели.

З огляду на спростування наведеними вище обставинами висновків відповідачів щодо неможливості зарахування до загального страхового стажу позивача періодів його роботи в колгоспі «Родина» з 01 липня 1981 року по 20 березня 1984 року та з 30 жовтня 1984 року по 15 липня 1996 року, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 80 від 05 травня 2022 року та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 80 від 01 червня 2022 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, періодів роботи з 01 липня 1981 року по 20 березня 1984 року та з 30 жовтня 1984 року по 15 липня 1996 року в колгоспі "Родина".

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2022 по справі № 440/6377/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова Т.С. Перцова