Справа № 120/15742/23
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 жовтня 2023 р. Справа № 120/15742/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відділ, відповідач), з вимогами:

- визнати протиправними дії щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа від 27.09.2023 у ВП № 71793807;

- визнати протиправною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа від 27.09.2023 у ВП № 71793807;

- зобов`язати поновити виконавче провадження щодо виконавчого листа № 120/13422/21-а, виданого 20.04.2023.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі № 120/13422/21-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії, починаючи з 01.12.2019, з урахуванням довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Вінницькій області" №1334 від 22.07.2021, а також здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вищезазначеного судового рішення 20.04.2023 Вінницький окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 1120/13422/21-а, який позивач пред`явив до примусового виконання.

На підставі вказаного виконавчого документа Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 11.05.2023 відкрито виконавче провадження № 71793807. Однак постановою головного головного державного виконавця Відділу Берман Р.П. від 27.09.2023 у ВП № 71793807 вирішено повернути виконавчий лист стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач, вважає дії щодо повернення виконавчого листа та постанову про повернення виконавчого листа неправомірними і такими, що порушують його права та інтереси як стягувача, тому за захистом цих прав звернувся до суду.

Ухвалою суду від 18.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 287 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Крім того, вказаною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Цією ж ухвалою витребувано матеріали ВП № 71793807.

19.10.2023 від третьої особи до суду надійшли пояснення щодо позову ОСОБА_1 , в яких представник ГУ ПФУ у вінницькій області заперечила щодо задоволення цього позову та наголосила, що листом від 19.05.2023 № 0200-0902-5/50356 повідомлено головного державного виконавця про проведення перерахунку пенсії на виконання судового рішення у справі № 120/13422/21-а та про донарахування коштів у сумі 113 019, 61 грн, які будуть виплачені після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України. Тому, за відсутності фактичної можливості для виплати визначеної суми заборгованості за рахунок власних коштів ПФУ, представник третьої особи наголошує на правомірності дій та рішення відповідача щодо повернення виконавчого документа стягувачу.

24.10.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить позов залишити без задоволення. Як зазначає відповідач, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі № 120/13422/21-а, виданого 20.04.2023 Вінницьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії, починаючи з 01.12.2019, з урахуванням довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Вінницькій області" №1334 від 22.07.2021, а також здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Так, 11.05.2023 за заявою стягувача державний виконавець відкрив виконавче провадження № 71793807 з виконання вищезазначеного виконавчого листа та зобов`язав боржника протягом десяти робочих днів надати відповідь та документальне підтвердження щодо виконання рішення суду.

Листом від 19.05.2023 № 0200-0902-5/50356 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило Відділ, що на виконання рішення суду у справі № 120/13422/21-а стягувачу проведено перерахунок пенсії та донараховано кошти у вигляді недоплаченої пенсії в сумі 113 019,61 грн за період з 01.12.2019 по 31.12.2021. Відтак починаючи з січня 2022 року стягувач отримує пенсію у новому, збільшеному розмірі. Разом з тим виплата заборгованості не може бути здійснена через відсутність виділених коштів на фінансування таких цілей з Державного бюджету України. Боржником сформовано потребу у бюджетних коштах, оскільки бюджетні зобов`язання та платежі здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення шляхом обліку заборгованості в Реєстрі судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Відповідач наголошує на тому, що Законом України "Про виконавче провадження" визначено вичерпний перелік дій державного виконавця в межах компетенції під час примусового виконання рішень немайнового характеру. Водночас встановлені державним виконавцем обставини унеможливлюють проведення будь-яких інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення в інший спосіб. Зокрема, державний виконавець позбавлений повноважень накладати на боржника штраф за невиконання судового рішення в частині виплати стягувачу грошових коштів, оскільки згідно із усталеною судовою практикою, в тому числі практикою Верховного Суду, фактична відсутність у пенсійного органу необхідного фінансування на покриття відповідних видатків не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Отже, на думку відповідача, у ситуації, що склалась з виконанням ухваленого на користь стягувача рішення суду, орган державної виконавчої служби не може вжити будь-яких ефективних заходів, спрямованих на зобов`язання боржника до вчинення дій зобов`язального характеру (виплату коштів), а тому державний виконавець правомірно виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачу, що, однак, не перешкоджає повторно пред`явити такий виконавчий лист до виконання протягом встановленого законом строку.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі № 120/13422/21-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії, починаючи з 01.12.2019, з урахуванням довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Вінницькій області" №1334 від 22.07.2021, а також здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

20.04.2023 судом видано виконавчий лист № 120/13422/21-а.

10.05.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою про примусове виконання рішення суду у справі № 120/13422/21-а, до якої додав оригінал відповідного виконавчого листа.

Постановою головного державного виконавця Бертман Р.П. від 11.05.2023 відкрито виконавче провадження № 71793807 на підставі виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду №120/13422/21-а від 20.04.2023.

На вказану постанову листом від 19.05.2023 № 0200-0902-5/50356 боржник Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомив державного виконавця про перерахунок пенсії стягувача та нарахування на його користь заборгованості в сумі 113 019,61 грн за період з 01.12.2019 по 31.12.2022, яка буде виплачене в порядку черговості виконання судових рішень після виділення необхідних для цього коштів з Державного бюджету України.

Постановою відповідача від 27.09.2023 вирішено повернути виконавчий лист стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". У мотивувальній частині цієї постанови зазначено, що відповідно до судової практики Верховного Суду невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів особі, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Виконання судового рішення можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення коштів з Державного бюджету. Таким чином, постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником, та які не залежали від його волевиявлення. Отже, наведені обставини унеможливлюють проведення інших виконавчих дій стосовно даного боржника, що виключає можливість фактичного виконання відповідного рішення.

Позивач вважає дії щодо повернення виконавчого листа та постанову про повернення виконавчого листа неправомірними і такими, що порушують його права та інтереси як стягувача, тому за захистом цих прав звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Водночас умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Так, відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення

Положеннями пунктів 1, 16, 22 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 18 Закону № 1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Отже, державний виконавець зобов`язаний розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа та в повному обсязі вчиняти передбачені законом виконавчі дії з метою примусового виконання рішень, в тому числі рішень зобов`язального характеру.

Щодо підстав для повернення виконавчого листа стягувачу, то такі визначаються статтею 37 Закону № 1404-VIII.

Зокрема, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Отже, за змістом наведеної норми, для повернення виконавчого листа стягувачу із цих підстав необхідними є такі умови:

- наявність встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення;

- наявність встановленої законом щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

- внаслідок наявності вищезазначених заборон виключається можливість виконання відповідного рішення.

Разом з тим в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на норми закону, яким встановлено заборону на звернення стягнення на майно чи кошти боржника або заборону на проведення інших виконавчих дій стосовно боржника.

Крім того, приймаючи відповідну постанову, державний виконавець фактично лише описав обставини виконання судового рішення, повідомлені боржником, які, на думку виконавця, унеможливлюють вчинення подальших виконавчих дій в порядку статей 63, 75 "Про виконавче провадження". Однак при цьому постанова не містять жодного обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документу, з якими пункт 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідач обґрунтовує правомірність постанови тим, що невиконання судового рішення в частині виплати стягувачу грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням такого рішення без поважних причин і є тією обставиною, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Однак суд такі доводи відхиляє, оскільки відповідачем не конкретизовано норму закону, якою встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, або ж норму закону, яким встановлено заборону на проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Водночас судова практика, на яку посилається відповідач, не вважається законом в розумінні вимог пункту 9 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII.

Також суд зауважує, що спеціальним законом, який регулює порядок виконання судових рішень, є Закон України "Про виконавче провадження", тоді як стаття 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", про яку зазначено в оскаржуваній постанові, не є достатньою та мотивованою підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

З аналогічних мотивів не підлягає застосуванню стаття 72 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки даний нормативно-правовий акт також принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 1140/3479/18.

Враховуючи наведене, суд вважає оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", з посиланням на те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення, такою, що не ґрунтується на нормах закону.

Аналогічного висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах від 21.02.2022 у справі № 120/15273/21-а, від 25.04.2023 у справі № 120/2265/23.

Окремо суд звертає увагу на те, що боржник у виконавчому провадженні ВП № 71793807, а саме Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, у своєму листі від 19.05.2023, адресованому державному виконавцю, вказував на необхідність саме закінчення виконавчого провадження відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Натомість, як видно з матеріалів виконавчого провадження, перерахунок пенсії стягувача пенсійним органом здійснено з 01.12.2019 з одночасним донарахуванням невиплачених коштів в сумі 113 019,61 грн за період з 01.12.2019 по 31.12.2021, тобто фактично судове рішення виконано в частині проведення перерахунку пенсії та виплати стягувачу поточної пенсії, без виплати заборгованості, що утворилась.

Наведене спростовує доводи відповідача про відсутність підстав стверджувати про невиконання судового рішення.

Крім того, помилковими суд вважає посилання відповідача на існування окремого порядку виконання рішення суду в частині виплати недоплаченої особі пенсії, оскільки, по-перше, на сьогодні такого порядку, затвердженого у встановленому законом порядку, немає, а, по-друге, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців (ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про неправомірність постанови від 27.09.2023 ВП № 71793807 про повернення виконавчого документу стягувачу, відтак така підлягає до скасування.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у спосіб, про який просить позивач, зокрема шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа від 27.09.2023 у ВП № 71793807, оскільки, на переконання суду, достатнім та ефективним способом захисту прав позивача у межах спірних правовідносин виступає саме скасування спірного рішення.

В той же час надаючи правову оцінку іншій позовній вимозі щодо зобов`язання відповідача поновити виконавче провадження, то суд вважає, що така задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно статті 41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Отже, процедура відновлення виконавчого провадження у зв`язку з скасуванням в судовому порядку постанови про повернення виконавчого документа стягувачу чітко врегульована Законом. І наразі в суду відсутні будь-які обґрунтовані сумніви в тому, що після набрання цим рішенням законної сили відповідач не виконає згадані положення ст. 41 Закону № 1404-VIII.

Таким чином суд зазначає, що вказана позовна вимога є передчасною, оскільки спір в цій частині фактично не існує. А оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бертман Руслани Павлівни від 27.09.2023 ВП № 71793807 про повернення виконавчого документу стягувачу.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального упраління Міністерства юстиції (м. Київ) (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, );

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 30.10.2023

Суддя Томчук Андрій Валерійович