Справа № 140/32435/23
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року 12 год. 00 хв. ЛуцькСправа № 140/32435/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за заявою Головного управління ДПС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

23.10.2023 о 11 год. 14 хв. Головне управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, заявник) звернулося із заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , відповідач) про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 20.10.2023.

Заява обґрунтована тим, що ГУ ДПС у Волинській області видано наказ від 19.10.2023 №2219-п на проведення фактичної перевірки торгового об`єкту «Хлєбний» за адресою: АДРЕСА_1 , в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 . На підставі направлень на перевірку головними державними інспекторами було здійснено виїзд для проведення фактичної перевірки вищезазначеного торгового об`єкту «Хлєбний», однак ФОП ОСОБА_1 повідомив, що фактична перевірка являється безпідставна, будь яких пояснень надавати не буде, до перевірки працівників податкової не допускає.

Враховуючи вищевикладене, проведення перевірки торгового об`єкта «Хлєбний» за адресою: АДРЕСА_1 , в якому здійснює діяльність відповідач, станом на 19.10.2023 є неможливим у зв`язку із не допуском до проведення фактичної перевірки.

На підставі вищевикладеного о 14 год. 00 хв. 20.10.2023 року в.о. ГУ ДПС у Волинській області було прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна відповідача.

Заявник просить підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту на підставі рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 20.10.2023.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 24.10.2023 12 год. 00 хв., із зазначенням способу їх усунення.

У встановлений судом строк заявником усунуто недоліки заяви.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 прийнято заяву до розгляду, відкрити провадження у справі за заявою та призначено судове засідання у справі на 11 год. 00 хв.26.10.2023.

Відповідно до статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Про розгляд даної справи повідомлено відповідача - ФОП ОСОБА_1 в порядку частини першої статті 130 КАС України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, оскільки наявний номер телефону відповідача який зазначений у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не відповідав, про що секретарем судового засідання складена відповідна довідка. Відтак, з врахуванням положень частини шостої статті 268 КАС України, слід вважати, що копія ухвали вручена належним чином, а відповідач повідомлений про розгляд справи.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відтак справу вирішено на підставі наявних у ній матеріалів.

Представник заявника у судове засідання не прибув проте 26.10.2023 звернулася до суду із заявою про розгляд заяви без її участі.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення заяви про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Волинській області видано наказ від 19.10.2023 №2219-п на підставі п.п. 19-1.1.4, 19-1.1.14 п. 19-1.1 ст. 19-1, п.п. 20.1.9, 20.1.10, п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, п.п. 69.2 п. 69 Підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), а саме: здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу пального, з урахуванням попередньо проведеного аналізу податкової інформації, яка свідчить про можливі порушення законодавства у сфері виробництва та обігу пального яким призначено проведення фактичної перевірки торгового об`єкту «Хлєбний» що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , тривалістю 10 днів (а.с.5). Крім того, 19.10.2023 головним державним інспекторам Молодцев О.С., Пузирко І.В. та Шемчук В.В. були видані направлення на перевірку (а.с.6-8).

З акту відмови від отримання копії наказу від 19.10.2023 №2219-п та від підпису в направленнях на перевірку від 19.10.2023 слідує що особа яка здійснила розрахункові операції (продавець ОСОБА_2 ) відмовилась отримувати копію наказу та підписатися в направленнях про проведення фактичної перевірки (а.с.11).

Також, з акту відмови у допуску до проведення фактичної перевірки від 19.10.2023 вбачається, що після ознайомлення з наказами та направленнями особа яка здійснила розрахункові операції (продавець ОСОБА_2 ) відмовила в допуску посадових осіб до проведення перевірки.

Крім того, з акту відмови від підписання (отримання) акта, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки та/або надання письмових пояснень платником податків слідує що ФОП ОСОБА_1 відмовився від підписання вищевказаного акта.

Отже, станом на 19.10.2023 (14:30) встановлено факт не допуску до проведення фактичної перевірки.

20.10.2023 в 14:00 в.о. начальника ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, згідно з яким, у зв`язку із з`ясуванням обставин, передбачених пунктом 94.2.3 статті 94 Податкового кодексу України (платник податків ФОП ОСОБА_1 відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу), вирішено застосувати умовний адміністративний арешт майна платника податків ФОП ОСОБА_1 , яке надіслано відповідачу з вимогою заборони відчуження (здійснення будь-яких інших операцій) майна без попередньої згоди відповідного органу ДПС (а.с.4).

При вирішенні заяви про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини, що склалися у справі, є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема, не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи (п. п. 16.1.9); допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом (п. п. 16.1.13).

Відповідно до п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право:

- проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (п. п. 20.1.4);

- доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу (п. п. 20.1.13).

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 80.1 ст. 80 ПКУ визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі п.п. 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 ПК України може бути проведена контрольна розрахункова операція (п. 80.4 ст. 80 ПК України).

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із ст. 81 ПКУ (п. 80.5 ст. 80 ПК України).

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (п. 80.7 ст. 80 ПКУ).

Нормами п. 81.1 ст. 81 ПКУ передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення, зокрема, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених ПК України, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених ПК України, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Пунктом 81.2 ст. 81 ПКУ передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня.

У разі якщо при організації, зокрема, фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному ст. 42 ПК України.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області до початку фактичної перевірки було пред`явлено особі яка здійснює розрахункові операції (продавцю ОСОБА_2 наступні документи, зокрема: копія наказу ГУ ДПС у Волинській області «Про проведення фактичної перевірки» від 19.10.2023 № 2219-п; направлення на проведення перевірки від 19.10.2023 №3419/03-20-09-01-15, №3420/03-20-09-01-15, №3421/03-20-09-01-15 та службові посвідчення головних державних інспекторів Молодцев О.С., Пузирко І.В. та Шемчук В.В. Проте, продавець ОСОБА_2 відмовилася від підпису у направленнях на перевірку, що засвідчено актом від 19.10.2023 про відмову від підпису у направленнях про проведення фактичної перевірки (а.с.11).

У допуску до проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 продавець ОСОБА_2 також відмовилася, про що складено акт про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки від 19.10.2023 (а.с.10).

У зв`язку з не допуском до перевірки, в.о. ГУ ДПС в Волинській області о 14 год. 00 хв. 20.10.2023 винесено рішення від 20.10.2023 про застосування адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_1 (а.с.4).

Отже, суд зауважує, матеріалами справи підтверджено, що 19.10.2023 посадовими особами податкового органу було пред`явлено представнику платника податків (відповідачу) всі передбачені п. 81.1 ст. 81 ПК України документи - наказ на проведення перевірки, направлення на проведення перевірки, службові посвідчення. Всі ці документи мали підписи, були скріплені печатками, мали необхідні реквізити, їх повнота і належність оформлення відповідачем визнаються і не оспорюються.

Факт пред`явлення цих документів та наведені вище обставини сторонами не спростовано, він не є спірними у справі, незважаючи на наявність акту про відмову відповідача від підпису у направлення про проведення фактичної перевірки

Надаючи оцінку правовідносинам що склалися між сторонами, суд, згідно частини 5 статті 242 КАС України, враховує наступну правову позицію Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.02.2023 у справі № 640/17091/21 вказав:

«У разі створення платником податків перешкод у реалізації податковим органом своєї компетенції (права на проведення перевірки за наявності законних підстав) безпосередньо Податковий кодекс України встановлює право на вжиття способу забезпечення виконання платником податків його обов`язків - застосування адміністративного арешту майна. Відповідно, можливість вжиття цього способу не може ставитися в пряму залежність від оцінки самим платником податків законності підстав для проведення податкової перевірки, відмова у допуску до проведення якої або відмова від проведення якої з боку цього платника податків і передбачені як одна із підстав для застосування адміністративного арешту майна. Це призводить до неможливості розгляду заяви податкового органу в судовому порядку за процедурою, передбаченою статтею 283 КАС України.

Оцінку обґрунтованості заперечень платника податків щодо правомірності проведення перевірки має надавати суд в межах здійснення превентивного контролю при реалізації податковими органами певних видів його повноважень, шляхом розгляду заяв податкових органів, передбачених частиною першою статті 283 КАС України. У таких справах адміністративний суд фактично є незалежним суб`єктом, який здійснює перевірку об`єктивності прийнятого контролюючим органом рішення, та одночасно, виконує завдання захисту прав платників податків від потенційно можливих зловживань з боку суб`єктів владних повноважень.

Більш того, з огляду на частину першу статті 4 КАС України, звернення платника податків до адміністративного суду із позовом про визнання протиправним рішення податкового органу про проведення податкової перевірки чи про застосування адміністративного арешту майна або дій такого органу при проведенні перевірки підпадає під поняття публічно-правового спору (пункт 2). Визначення цього терміну не дає підстав для висновку, що «публічно-правовий спір» є тотожним до терміну «спір про право». Отже, подання до суду адміністративного позову про протиправність рішення/дій щодо проведення перевірки або накладення адміністративного арешту не може розглядатись як підстава для відмови у відкритті провадження у розумінні пункту 2 частини четвертої статті 283 КАС України».

На виконання вимог частини 2 статті 356 КАС України Верховним Судом у вищевказаній постанові сформульовано такий правовий висновок:

«За змістом статті 283 КАС України після відкриття провадження у справі за відповідною заявою суд може або її задовольнити, або відмовити у її задоволенні. Наявність спору про право в розумінні пункту 2 частини четвертої статті 283 КАС України має вбачатися саме на етапі вирішення питання про відкриття провадження у справі за заявою контролюючого органу, передбаченою частиною першою статті 283 КАС України. При цьому у справах за заявою контролюючого органу, передбаченою пунктом 2 частини першої статті 283 КАС України, заперечення платника податків щодо правомірності проведення податкової перевірки, які полягають у оскарженні відповідного наказу про її проведення чи дій контролюючого органу при її проведенні, не можуть розглядатися як «спір про право».

Під час розгляду заяв про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків адміністративний суд здійснює оцінку обґрунтованості рішення контролюючого органу щодо адміністративного арешту майна платника податків шляхом перевірки наявності підстав для прийняття відповідного рішення та правильності юридичної кваліфікації дій платника податків, які стали підставою для прийняття такого рішення. Оскарження платником податків наказу про проведення перевірки є запереченням обставин, що зумовили звернення податкового органу з відповідною заявою, однак, не є спором про право в розумінні пункту 2 частини 4 статті 283 КАС України і не перешкоджає розгляду заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Обґрунтованість причин відмови у допуску посадових осіб податкового органу до проведення податкової перевірки з боку платника податків входять до предмета доказування у справах, передбачених пункту 2 частини 1 статті 283 КАС України.

Суд зауважує, що у випадку наявності судового рішення про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту, платник податків не позбавлений можливості звернутися із заявою про його припинення, якщо в подальшому наказ про проведення перевірки буде визнано незаконним».

Суд зауважує, що причина відмови у допуску посадових осіб податкового органу до проведення перевірки не була обґрунтованою. Так, згідно вищевказаних положень ст. 81 ПК України при проведенні перевірки контролюючий орган має надати платнику податків копію наказу на проведення перевірки, а також пред`явити для ознайомлення службові посвідчення та направлення на перевірку.

Судом також встановлено, що вказані процедурні вимоги були дотримані заявником, однак незважаючи на це платник податків не допустив працівників контролюючого органу до перевірки.

Пунктом 94.1 статті 94 ПК визначено, що адміністративний арешт майна платника податків (далі арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Відповідно до пункту 94.2 статті 94 ПК арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин, зокрема:

- платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу (п. п. 94.2.3).

Згідно п. 94.3 ст. 94 ПК України арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

За приписами п. 94.4 ст. 94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт майна може бути повним або умовним (п. 94.5 ст. 94 ПК України).

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Пунктом 94.6. статті 94 ПК України встановлено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

У відповідності з п. 94.10 ст. 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Відповідно до п. 94.11 ст. 94 ПК України рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу щодо арешту майна може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

Матеріалами справи встановлено, що за наявності обставин, передбачених п. п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України, ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення від 20.10.2023 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків відповідача.

На підставі викладеного, що відповідно до п. 94.10 ст. 94 ПК України арешт на майно накладається рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. ГУ ДПС у Волинській області своєчасно звернулось до Волинського окружного адміністративного суду із заявою в порядку статті 283 КАС України про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків, накладеного рішенням податкового органу від 20.10.2023.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків прийнято обґрунтовано та з дотриманням, встановленого порядку, відтак наявні підстави для підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, накладеного на підставі рішення ГУ ДПС у Волинській області від 20.10.2023.

Відповідно до частини 8 статті 283 КАС України рішення суду у справах, визначених пунктами 1-4, 7 частини першої цієї статті, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час судового розгляду справи заявник, довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків, накладеного рішенням ГУ ДПС у Волинській області від 20.10.2023.

Поряд з цим, слід зазначити, що в рамках справи щодо розгляду заяви податкового органу поданої в порядку статті 283 КАС України, суд не в праві надавати оцінку правомірності прийняття податковим органом наказу про призначення перевірки.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що у випадку наявності судового рішення про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту, платник податків не позбавлений можливості звернутися із заявою про його припинення, якщо в подальшому наказ про проведення перевірки буде визнано судом протиправним.

Відповідно до части 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

У зв`язку з відсутністю судових витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, суд не вирішує питання щодо їх стягнення з відповідача.

Керуючись стаття 139, 241, 242-246, 250, 255, 283, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна - задовольнити.

Підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника податків - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 20.10.2023.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський