Справа № 260/3961/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/3961/22 пров. № А/857/9635/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді - Мікули О. І.,

суддів - Гудима Л. Я., Ніколіна В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року у справі № 260/3961/22 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

суддя в 1-й інстанції Ващилін Р. О.,

час ухвалення рішення 27 квітня 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ГУ ДПС у Закарпатській області звернулося в суд з позовом до відповідача - ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього податковий борг у розмірі 10346,78 грн, в т.ч. пеня 337,28 грн за наступними платежами: 85 11010500 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 6337,28 грн, в т.ч. пеня 337,28 грн; 30 11011001 «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 4009,50 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) податковий борг у розмірі 10346,78 грн. (десять тисяч триста сорок шість гривень 78 коп.), в т.ч. пеня 337, 28 грн за наступними платежами: 85 11010500 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 6337, 28 грн, в т.ч. пеня 337, 28 грн; 30 11011001 «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 4009, 50 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що за адресою, на яку контролюючий орган скеровував податкову вимогу, відповідач не зареєстрований та не проживає, а тому таку не отримував. Стверджує, що декларація про майновий стан і доходи за 2018 рік відповідачем не подавалась, а нарахування податку на доходи і військового збору відбулося на підставі документа, з якого неможливо ідентифікувати особу, яка здійснила його подання, відтак спірна сума податкового боргу не підлягає стягненню. Також апелянт звертає увагу на порушення судом першої інстанції процесуальних вимог щодо порядку долучення до матеріалів справи доказів та письмових заяв позивача, зокрема відповіді на відзив. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що факт отримання контролюючим органом від відповідача в 2019 році декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік підтверджується квитанцією № 2 від 26 квітня 2019 року про прийняття декларації, що міститься у матеріалах справи. Стверджує, що доказом того, що відповідачем самостійно подавалась податкова декларація є та обставина, що ОСОБА_1 у декларації було визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору за 2018 рік у розмірі 13365 грн, а в подальшому особисто ним було здійснено погашення грошових зобов`язань з даного податку на суму 7365 грн. Також зазначає, що більшість документів, додатково поданих ГУ ДПС у Закарпатській області і долучених судом першої інстанції до матеріалів справи, були первинно додані до адміністративного позову. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 квітня 2019 року ОСОБА_1 подав до Ужгородської ДПІ Головного управління ДФС у Закарпатській області в електронному виді звітну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік, в якій самостійно визначив суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 13365,00 грн та з військового збору у розмірі 4009,50 грн.

Задекларовану суму податку ОСОБА_1 сплатив лише частково, а саме: у розмірі 7365,00 грн.

У зв`язку з несплатою у добровільному порядку суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 нараховано пеню у розмірі 337,28 грн, що також не була сплачена.

У встановлені ПК України строки ГУ ДПС у Закарпатській області було сформовано ОСОБА_1 в порядку, передбаченому п.59.1 ст.59 ПК України, податкову вимогу від 24 вересня 2019 року №192043-55.

Зазначена податкова вимога була скерована на ім`я ОСОБА_1 за наступною адресою: АДРЕСА_2 , проте поштове відправлення повернулося до контролюючого органу без вручення з відміткою органу поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання».

У зв`язку із наявністю у відповідача податкового боргу, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути податковий борг у розмірі 10346,78 грн, в т.ч. пеню у сумі 337,28 грн, оскільки ГУ ДПС у Закарпатській області доведено наявність податкового боргу відповідача, правомірність звернення до суду та наявність підстав для стягнення такого податкового боргу.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Згідно зі ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Податкова декларація, у розумінні п.46.1 ст.46 ПК України це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п.48.3 ст.48 ПК України податкова декларація повинна містити, серед іншого: ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Ст.54 ПК України передбачає, що платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За змістом пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Ст.57 ПК України передбачає, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку, що узгоджене грошове зобов`язання, не сплачене платником податків у добровільному порядку в строки, визначені законодавством, набуває статусу податкового боргу, з метою стягнення якого контролюючий орган має право звертатись з відповідним позовом до суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, а тому предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, за відповідачем обліковується податковий борг у розмірі 10346,78 грн., в т.ч. пеня 337, 28 грн, що виник у зв`язку з несплатою ним у повному обсязі самостійно визначеного в поданій податковій декларації грошового зобов`язання.

Таким чином, відповідачем не сплачено узгоджену суму податкового зобов`язання, а тому позивачем сформовано та направлено ОСОБА_1 податкову вимогу №192043-55 від 24 вересня 2019 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказана податкова вимога не оскаржувалась ані в адміністративному, ані в судовому порядку, а тому така є чинною. Доказів на спростування цих обставин матеріали справи не містять.

Так, матеріалами справи стверджується, що податкову вимогу форми «Ф» №192043-55 від 24 вересня 2019 року надіслано ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 .

Згідно з відомостями, наданими Ужгородською міською радою на інформаційний запит суду першої інстанції від 14 листопада 2022 року за № 260/3961/22/62234/22, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є наступна адреса: АДРЕСА_3 .

Разом з тим, будь-яких доказів про те, що відповідачем подавались зміни про місце проживання, сторонами до матеріалів справи не надано.

Необхідно зазначити, що відповідно до пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визначається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Згідно із пунктом 70.1 статті 70 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).

За приписами підпункту 70.2.4 пункту 70.2 статті 70 Податкового кодексу України до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація про місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство.

Згідно із пунктом 70.7 статті 70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У пункті 5 Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 року №822, передбачено, що до Облікової картки (Повідомлення, Заяви про внесення змін) вноситься така інформація:

прізвище, ім`я, по батькові (за наявності);

дата народження;

місце народження (країна, область, район, населений пункт);

місце проживання / місцеперебування;

громадянство;

для іноземців - податковий номер у країні громадянства (за наявності);

реквізити документа, що посвідчує особу (назва документа, серія та/або номер, дата видачі та уповноважений суб`єкт, що видав документ);

унікальний номер запису в Реєстрі (у разі внесення інформації про особу до Реєстру).

Таким чином, зміна місця проживання (місця перебування) платника зумовлює обов`язок такого платника повідомити контролюючий орган про ці обставини.

В іншому випадку, орган державної податкової служби має право використати під час реалізації своїх функцій останні відомі йому дані платника податку, у тому числі щодо місця проживання/перебування цього платника.

Колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 липня 2022 року у справі № 640/3437/21, згідно з якими, податкова вимога, надіслана контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученою також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення. Контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі №420/26492/21 та від 28 лютого 2023 у справі №160/27532/21.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У пункті 42.3 статті 42 Податкового кодексу України передбачається, що у разі, якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначеннями причини невручення.

Отже, надіслані за зареєстрованою адресою платника податкові повідомлення-рішення і не вручені платнику з інших причин, не залежних від пошти та податкового органу, вважаються одержаними цим платником.

При цьому, колегія суддів наголошує на відсутності відомостей щодо зміни відповідачем податкової адреси та повідомлення про це належним чином контролюючого органу, як передбачає п.70.7 ст.70 ПК України.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника про те, що ГУ ДПС у Закарпатській області не надсилалась податкова вимога за реальною адресою місця реєстрації ОСОБА_1 , а тому вказана сума грошового зобов`язання не може вважатися узгодженою, є помилковими.

Що ж стосується заперечення відповідачем факту подання електронної податкової декларації, підписаної електронним цифровим підписом, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податкова декларація про майновий стан і доходи підписана відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного цифрового підпису та надіслана в електронному виді 26 квітня 2019 року. Така декларація пройшла автоматизовану перевірку електронного документа, в тому числі, правового статусу ЕЦП, та прийнята контролюючим органом, що підтверджується квитанцією № 2, копія якої наявна в матеріалах справи.

Так, платник податків стає суб`єктом електронного документообігу після надсилання до контролюючого органу першого будь-якого електронного документа у встановленому форматі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Порядок обміну електронними документами з контролюючими органами, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 06 червня 2017 року № 557 (далі -Порядок № 557), визначає основні організаційно-правові засади обміну електронними документами між суб`єктами електронного документообігу.

Відповідно до термінів, наведених у пункті 2 Порядку № 557:

перша квитанція електронне повідомлення, що формується у форматі (стандарті), затвердженому в установленому законодавством порядку, програмним забезпеченням контролюючого органу за результатами автоматизованої перевірки електронного документа та засвідчує факт і час отримання такого електронного документа в момент такого отримання;

друга квитанція електронне повідомлення, що формується у форматі, затвердженому в установленому законодавством порядку, програмним забезпеченням контролюючого органу (адресатом) за результатами ідентифікації, обробки електронного документа та засвідчує факт і час приймання (неприймання) чи реєстрації такого електронного документа;

обов`язковий реквізит електронного документа обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути ідентифікований та/або прийнятий до обробки і не матиме юридичної сили;

формат (стандарт) електронного документа (далі - формат (стандарт)) формалізований опис складу та структури показників електронного документа, затверджений в установленому законодавством порядку, який розміщується та підтримується в актуальному стані на офіційному вебпорталі ДПС.

Пунктами 2, 3 розділу II Порядку № 557 визначено, що автор створює електронні документи у строки та відповідно до порядку, що визначені законодавством для відповідних документів в електронному та паперовому вигляді, із зазначенням всіх обов`язкових реквізитів та з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису чи печатки, керуючись цим Порядком, а також Договором (крім фізичних осіб, які не є самозайнятими особами).

Створення електронного документа завершується накладанням на нього кваліфікованого електронного підпису підписувача (підписувачів) та печатки (за наявності).

Після накладання кваліфікованого електронного підпису автор здійснює шифрування електронного документа з дотриманням вимог до форматів криптографічних повідомлень, затверджених в установленому законодавством порядку, та надсилає його у форматі (стандарті) з використанням телекомунікаційних мереж до адресата протягом операційного дня.

Автоматизована перевірка здійснюється у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо електронний документ надійшов після закінчення операційного дня (пункт 6 розділу II Порядку № 557).

Пунктом 7 розділу II Порядку №557 визначено, що автоматизована перевірка електронного документа включає:

перевірку правового статусу кваліфікованого електронного підпису чи печатки відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги»;

перевірку обов`язковості та послідовності накладання на електронний документ кваліфікованого електронного підпису чи печатки підписувачів у встановленому порядку;

перевірку відповідності електронного документа затвердженому формату (стандарту);

перевірку наявності обов`язкових реквізитів;

перевірку права підпису електронного документа підписувачем.

Згідно з пунктом 8 розділу ІІ Порядку № 557 перша квитанція надсилається автору електронного документа протягом двох годин з часу його отримання контролюючим органом, в іншому разі - протягом перших двох годин наступного операційного дня.

У першій квитанції, що формується за результатами автоматизованої перевірки, зазначеної у пункті 7 цього розділу, повідомляється про результати такої перевірки. У разі негативних результатів автоматизованої перевірки у першій квитанції повідомляється про неприйняття електронного документа із зазначенням причин, у такому випадку друга квитанція не формується. На першу квитанцію накладається печатка контролюючого органу, здійснюється її шифрування та надсилання автору електронного документа. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в контролюючому органі.

Якщо автору протягом встановленого строку після відправки електронного документа не надійшла перша квитанція, електронний документ вважається не одержаним адресатом.

Відповідно до пунктів 9, 10 розділу ІІ Порядку № 557, не пізніше наступного робочого дня з моменту формування першої квитанції, якщо інше не встановлено нормативно-правовими актами та цим Порядком, формується друга квитанція.

Друга квитанція є підтвердженням про прийняття (реєстрацію) або повідомленням про неприйняття в контролюючому органі електронного документа. В другій квитанції зазначаються реквізити прийнятого (зареєстрованого) або неприйнятого (із зазначенням причини) електронного документа, результати обробки в контролюючому органі (дата та час прийняття (реєстрації) або неприйняття, реєстраційний номер, дані про автора та підписувача (підписувачів) електронного документа та автора квитанції).

На другу квитанцію накладається печатка відповідного контролюючого органу, здійснюється її шифрування та надсилання автору електронного документа. Другий примірник другої квитанції зберігається в контролюючому органі.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції також правильно зазначив, що подана платником податків в електронному вигляді податкова декларація підлягає автоматизованій перевірці, в тому числі на дійсність електронного цифрового підпису декларанта. У разі не проходження такої перевірки платник податків повідомляється про факт неприйняття податкової звітності. Таким чином, відсутність дійсного електронного цифрового підпису виключає можливість подання платником податків електронної податкової декларації.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що представнику відповідача стало відомо про наявність відповіді на відзив разом з додатками лише 03 травня 2023 року під час ознайомлення з матеріалами справи, колегія суддів зазначає наступне.

Так, матеріалами справи стверджується, що вказана вище відповідь на відзив була скерована поштовою кореспонденцією. На підтвердження зазначеного ГУ ДПС у Закарпатській області долучило опис вкладення в лист та накладну (службовий чек), в якій зазначено номер такої, інформацію про відправника та одержувача, інформацію про відправлення.

Отже, твердження відповідача про зворотнє зводяться до нічим не підтверджених припущень та не заслуговують на увагу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом розгляду цієї справи є стягнення податкового боргу, а не оспорювання правомірності подання відповідачем податкової декларації. З огляду на це, більшість доводів апеляційної скарги щодо спростування факту подання податкової декларації особисто ОСОБА_1 , а також порушення судом першої інстанції процесуального порядку долучення до матеріалів справи доказів позивача, наданих на підтвердження означеного факту, не потребують детальної відповіді, оскільки не впливають на законність та мотивованість рішення суду першої інстанції.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути податковий борг у розмірі 10346,78 грн, в т.ч. пеню у сумі 337,28 грн, оскільки ГУ ДПС у Закарпатській області доведено наявність податкового боргу відповідача, правомірність звернення до суду та наявність підстав для стягнення такого податкового боргу.

В апеляційній скарзі не наведено жодної підстави, яка відповідно до статті 317 КАС України була б підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення, оскільки саме лише долучення судом до матеріалів справи відповіді на відзив, поданої позивачем з порушенням встановлених строків, є формальним порушенням, яке не може бути підставою для скасування правильного за своєю суттю судового рішення.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року у справі № 260/3961/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді Л. Я. Гудим
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 27 жовтня 2023 року.