Справа № 160/10446/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Савченка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
16 травня 2023 року позивачка звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у неприйнятті рішення та невиплаті грошового забезпечення полоненого військовослужбовця ОСОБА_2 законному представнику його малолітніх дітей ОСОБА_1 ;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 прийняти рішення про виплату грошового забезпечення полоненого військовослужбовця ОСОБА_2 законному представнику його малолітніх дітей ОСОБА_1 з дня захоплення ОСОБА_2 у полон - з 02.04.2022 р. та до дня його звільнення із полону;
- зобов`язати військову частини НОМЕР_2 виплачувати щомісяця грошове забезпечення полоненого військовослужбовця ОСОБА_2 законному представнику його малолітніх дітей ОСОБА_1 з дня захоплення ОСОБА_2 у полон - з 02.04.2022 р. та до дня його звільнення із полону.
Позов обґрунтовано тим, що позивачка звернулась до військової частини із заявою про виплату грошового забезпечення полоненого військовослужбовця, але не отримала рішення з цього приводу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
21 червня 2023 року від позивача надійшла заява про зміну предмета позову, в якій заявник просить:
- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у неприйнятті рішення про виплату грошового забезпечення полоненого військовослужбовця ОСОБА_2 законному представнику його малолітніх дітей ОСОБА_1 ;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 прийняти рішення про виплату грошового забезпечення полоненого військовослужбовця ОСОБА_2 законному представнику його малолітніх дітей ОСОБА_1 з дня захоплення ОСОБА_2 у полон - з 02.04.2022 р. та до дня його звільнення із полону;
- зобов`язати військову частини НОМЕР_2 нараховувати, починаючи з 01.07.2022 р., та виплачувати щомісяця грошове забезпечення полоненого військовослужбовця ОСОБА_2 законному представнику його малолітніх дітей ОСОБА_1 з дня захоплення ОСОБА_2 у полон - з 02.04.2022 р. та до дня його звільнення із полону.
16.06.2023 р. року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що позивачка не довела, що у ОСОБА_2 відсутні дружина та діти, які б мали право на виплати. Крім того, ОСОБА_2 добровільно здався у полон, у зв`язку з чим виплати не здійснюються. Крім того, грошове забезпечення ОСОБА_2 нараховане за квітень-червень 2023 р.
21.06.2023 року до суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якому вона пояснює, що ненадання доказів відсутності у полоненого дружини чи повнолітніх дітей не є підставою для відмови у прийнятті рішення про виплату грошового забезпечення законному представнику неповнолітніх дітей полоненого військовослужбовця. Крім того, у порядку, встановленому законом, не встановлено факту добровільної здачі в полон ОСОБА_2 .
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст.243, 257, 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.01.2012 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб (свідоцтво від 28.01.2012 р.), який, у подальшому, розірваний, що підтверджується рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 01.03.2019 р.
У шлюбі народились діти, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження 05.07.2012 р. ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження 29.10.2015 р. )
27 лютого 2022 р. ОСОБА_2 призваний на військову службу під час мобілізації, а 02.04.2022 р. потрапив у полон, що підтверджується сповіщенням від 22.04.2022 р. № 139/п та сторонами не заперечується.
Як вбачається із акта службового розслідування від 05.07.2022 р. № 3004, в ньому містяться такі висновки: вважати ОСОБА_2 таким, що здався в полон, у зв`язку з чим звернутись про вчинення кримінального правопорушення та зупинити нарахування грошового забезпечення.
Згідно із заявою від 22.12.2022 р. ОСОБА_1 звернулась до командира військової частини НОМЕР_2 про виплату усіх належних захопленому у полон ОСОБА_2 коштів їй, як матері його дітей. До заяви додано паспорт заявника, ідентифікаційний номер заявника, документ, що підтверджує ступінь спорідненості, довідку про склад сім`ї, реквізити банку.
Згідно з листом військової частини НОМЕР_2 від 05.02.2023 р. № 691/596, адресованим ОСОБА_1 , повідомлено на заяву ОСОБА_1 від 22.12.2022 р., що службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_2 добровільно здався у полон, у зв`язку з чим виплати не здійснюються.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до ч.6 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (Закон № 2011-XII), за військовослужбовцями, зокрема, захопленими в полон, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
За п.3 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженим Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, зокрема, захопленим у полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Згідно з пунктами 4, 5, 7 Порядку № 884 передбачено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);
довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);
копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);
копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);
копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:
подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;
подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;
з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Встановлені у цій справі обставини свідчать, що позивачка є законним представником неповнолітніх дітей військовослужбовця, а отже належить до осіб, яким здійснюється виплата грошового забезпечення відповідно до Порядку № 884.
Також встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до командира військової частини НОМЕР_2 із заявою від 22.12.2022 р. про виплату усіх належних захопленому у полон ОСОБА_2 коштів їй, як матері його дітей. До заяви додано паспорт заявника, ідентифікаційний номер заявника, документ, що підтверджує ступінь спорідненості, довідку про склад сім`ї, реквізити банку.
Проте, відповідач не розглянув протягом 15 днів подані документи та не прийняв рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення.
Вказана бездіяльність є порушенням пункту 5 Порядку № 884.
При цьому, лист військової частини НОМЕР_2 від 05.02.2023 р. № 691/596, адресований ОСОБА_1 , не є ані рішенням щодо виплати, ані рішенням щодо відмови у виплаті грошового забезпечення.
Отже, наявні підстави визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у неприйнятті рішення за зверненням ОСОБА_1 від 22.12.2022 р.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення про виплату грошового забезпечення полоненого військовослужбовця ОСОБА_2 та нараховувати і виплачувати грошове забезпечення, суд зазначає таке.
Як вбачається зі змісту пункту 5 Порядку № 884 прийняттю рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, передує з`ясування наявності, чи відсутності усіх підстав для відмови у виплаті, за наслідками чого приймається відповідне рішення
Проте, як зазначалось, у спірних правовідносинах рішення відповідачем не прийнято та не перевірено, зокрема, фактів подання в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 Порядку; подання заяви з дотриманням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку.
Отже, встановлених у цій справі обставин не достатньо для висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача прийняти рішення про виплату грошового забезпечення полоненого військовослужбовця ОСОБА_2 та нараховувати і виплачувати грошове забезпечення.
Відтак, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача розглянути заяву з прийняттям відповідного рішення.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд частково задовольняє позов.
Відповідно до ч. 3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
З огляду на зазначене, судовий збір у розмірі 805,20 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 241-246, 250 КАС України, суд, -
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у неприйнятті рішення за заявою ОСОБА_1 від 22.12.2022 р.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.12.2022 р. у встановленому порядку, за наслідками розгляду прийняти рішення
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 805,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко