Справа № 523/4195/23
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 523/4195/23

Перша інстанція: суддя Васильків О.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: представника позивача Чуєвої Катерини Олександрівни та представника апелянта Янголенка Олексія Сергійовича,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, третя особа ОСОБА_2 , про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: поновити пропущений процесуальний строк на звернення до суду з позовом; визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6532909 від 11.02.2023 року, винесену інспектором 4 роти 1 батальйону УПП в Одеській області молодшим лейтенантом поліції Рожко І.І., якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП; визнати незаконними дії інспектора 4 роти 1 батальйону УПП в Одеській області молодшим лейтенантом поліції Рожко І.І. щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6532909 від 11.02.2023 року; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч.1 ст.122 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2023 року позов задоволено частково. Суд визнав назаконною та скасував постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6532909 від 11.02.2023 року, винесену інспектором 4 роти 1 батальйону УПП в Одеській області молодшим лейтенантом поліції Рожко І.І., якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, і закрити справу про адміністративне правопорушення. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та відмовити в позові повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАС №6532909 від 11.02.2023 року о 23:38:16 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 340 грн..

З вказаної постанови вбачається, що позивач 11.02.2023 року о 23:36:58 (м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 5) здійснив зупинку ТЗ (Mitsubishi Lancer) ближче 10 м від пішохідного переходу, а також перекрив заїзд до лікарні МКЛ 11, чим порушив п.15.9.г. ПДР - порушення заборони зупинки на пішохідних переходах.

Винесення вказаної постанови і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що після виявлення транспортного засобу позивача біля в`їзду до лікарні інспектором позивачу було запропоновано переставити ТЗ. В подальшому внаслідок припущень співробітників УПП в Одеській області, що позивач перебуває в стані алкогольного сп`яніння, були оформлені відповідні адміністративні матеріали про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі ст.130 КУпАП, лише після чого було складено оскаржувану постанову щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Доводи сторони позивача щодо того, що інспектор поліції лише через годину після виявленння транспортного засобу біля в`їзду до лікарні та усунення правопорушення виніс постанову, в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження в матеріалах відеофіксації. Також суд першої інстанції врахував пояснення сторони позивача щодо наявності неточностей в викладених в постанові подій, а саме: що патрульні не проводили заміри розташування ТЗ з порушенням ПДР, що запропонували водію перепаркувати автомобіль, працівники патрульної поліції обмежились усним зауваженням, що давало підстави вважати зазначену подію завершеною, а також на час винесення постанови о 23:38год.

Доводи з приводу того, що ТЗ не був розташований з будь-яким порушенням, передбаченим п.15.9 "г" ПДР, знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи, та узгоджуються з подіями, зафіксованими на відео, наданому представником відповідача.

Колегія суддів вважає вищевказані висновки суду першої інстанції помилковими і такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України в частині, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п.8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Поряд з цим, статтею 247 КУпАП передбачено обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення. Так, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З наведеного вбачається, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КпАП України, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі Правила).

Пунктами 1.3 та 1.9. Правил встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 15.9 ПДР передбачено, що зупинка забороняється, зокрема, на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі та ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Приймаючи оскаржувану постанову, відповідач посилався на ту обставину, що позивач 11.02.2023 року о 23:36:58 (м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 5) здійснив зупинку ТЗ (Mitsubishi Lancer) ближче 10 м від пішохідного переходу, а також перекрив заїзд до лікарні МКЛ 11.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками інспектора поліції та зазначає, що матеріалаи справи містять належні та достатні докази вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення.

Так, справа містить диск з відеозаписом (який вказаний в оскаржуваній постанові) як вчинення, так і процедури притягнення позивача до відповідальності за вчинене порушення - зупинка ТЗ ближче 10 м від пішохідного переходу, а також перекриття заїзду до лікарні МКЛ 11.

Стосовно висновків суду першої інстанції з приводу того, що інспектор поліції лише через годину після виявленння транспортного засобу біля в`їзду до лікарні та усунення правопорушення виніс постанову, колегія суддів зазначає про їх беззмістовність. Законодавство не передбачає чіткий проміжок часу на протязі якого особу повинно бути притягнуто до відповідальності. Більше того, з відеозапису вбачається, що в період часу до винесення оскаржуваної постанови працівник поліції вчиняв інші належні процедурні дії з позивачем, зокрема, щодо його притягнення його до відповідальності на керування ТЗ в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, працівником поліції не було надано вказівок позивачу з приводу закінчення офіційного спілкування з ним, що могло б сигналізувати позивачу про обмеження його відповідальності (щодо паркування) лише попередженням.

Також, з приводу аргументів, що патрульні не проводили заміри розташування ТЗ з порушенням ПДР, колегія суддів зазначає, що відсутність таких замірів не може однозначно свідчити про відсутність порушення, натомість з відеозапису чітко вбачається факти як перекриття виїзду автомобілем позивача, так і знаходження авто в безпосередній близькості до пішохідного переходу, що підтверджується відповідним дорожнім знаком.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає повністю безпідставними висновки суду першої інстанції з приводу того, що ТЗ не був розташований з будь-яким порушенням, передбаченим п.15.9 "г" ПДР, такі висновки не могли знайти підтвердження в ході судового розгляду справи та не узгоджуються з подіями, зафіксованими на відео, наданому представником відповідача, який (запис), на думку колегії суддів, безперервно фіксував увесь період спілкування працівником поліції з позивачем та чітко відтворює дії кожного з вказаних учасників та інших осіб.

Колегія суддів також вважає необхідним враховувати правову позицію ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

З матеріалів справи вбачається наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою для доведення вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що тягне за собою притягнення його до відповідальності та прийняття з цього приводу постанови відповідачем.

Отже, приймаючи до уваги все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2023 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, третя особа ОСОБА_2 , про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук