Справа № 400/3290/22
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/3290/22

Перша інстанція: суддя Мороз А. О.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар Цибульська Ю.М.,

за участю: представника позивача адвоката Валешинської О.С.,

представника відповідача Терентьєвої Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року у справі № 400/3290/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу від 01.06.22 № 411 о/с; поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Миколаївській області від 1 червня 2022 року № 411 о/с про звільнення позивача із служби в поліції на підставі ст. 77 ч. 1 п. 6 Закону України Про Національну поліцію;

- поновити позивача на посаді начальника сектору моніторингу ВП № 2 Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області;

- стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що його звільнення з поліції відбулось безпідставно. Так, підставою для звільнення відповідачем визначено невиконання розпорядження начальника ВП № 2 Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області про вихід з м. Снігурівка, яке з 19 березня 2022 року було окуповано. Не маючи можливості безпечно покинути окуповане місто, позивач залишався в ньому до 24 квітня 2022 року. Прибувши на підконтрольну Україні територію, позивач дізнався, що 23 квітня 2022 року його було звільнено з поліції, але в подальшому, 11 травня 2022 року, наказ про звільнення було скасовано, а позивача поновлено на службі в поліції на раніше займаній посаді. 1 червня 2022 року, оскарженим наказом, позивач повторно був звільнений з поліції. За таких обставин, як вважає позивач, він був двічі підданий дисциплінарному стягненню за одне й те саме порушення, що суперечить статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі Дисциплінарний статут). Також позивач посилався на те, що жодних наказів або розпоряджень про евакуацію з м. Снігурівка для уникнення окупації він не отримував, посилання на такі накази також відсутнє в матеріалах службового розслідування, що викликає сумніви в їх існуванні, а тому звільнення позивача на тій підставі, що він не виконав наказ про вихід з м. Снігурівка, носить протиправний характер.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що на виконання вказівки начальника Національної поліції України щодо встановлення законних підстав для продовження служби поліцейськими під час їх перебування на тимчасово окупованих територіях, ГУ НП в Миколаївській області було встановлено, що в період з 19 березня до 22 квітня 2022 року з 84 поліцейських, які несли службу на початку окупації м. Снігурівка, окуповану територію самостійно залишили 78 поліцейських. ОСОБА_1 за наявності безпечних шляхів відходу з м. Снігурівка і з власних міркувань залишився на окупованій території, зв`язок з керівництвом не відділу поліції не підтримував. Зазначені обставини були розцінені як грубе порушення службової дисципліни, на підставі чого наказом від 23 квітня 2022 року № 530 позивача було звільнено з поліції. Разом з тим, відповідач встановив, що порушив процедуру службового розслідування, не опитавши позивача, у зв`язку з чим самостійно скасував наказ про звільнення та поновив позивача на роботі, одночасно розпочавши нове службове розслідування. Спірним наказом позивача було звільнено із служби в поліції. Відповідач вважає, що вірно встановив фактичні обставини вчиненого позивачем дисциплінарного проступку та надав їм правильну правову оцінку, а застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції відповідає ступеню та тяжкості дисциплінарного проступку, який виключає можливість подальшої служби позивача в органах поліції (а. с. 33-45).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 21 липня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- судом першої інстанції при ухвалені рішення не було враховано наступні обставини: в населеному пункті, де позивач перебував в окупації до виїзду на територію підконтрольну Україні, проводились активні бойові дії. Існувала загроза як його життю та здоров`ю, так і життю та здоров`ю його рідних; в населеному пункті, де позивач перебував були відсутні засоби зв`язку (мобільного, інтернет та ін.); наказ Баштанського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області від 18 березня 2022 року № 131 «Про введення плану евакуації (передислокації) ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області» не був доведений належним чином до відома позивача; відсутність можливості у позивача відразу виїхати з окупованої території; незабезпечення відповідачем виїзду позивача з окупованої території, як діючого співробітника поліції;

- суд першої інстанції безпідставно вказав, що факт притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за одне й те саме порушення двічі не відповідає дійсності, оскільки самостійне скасування відповідачем наказу від 23 квітня 2022 року № 530 виключає повторність притягнення до дисциплінарної відповідальності;

- суд першої інстанцій, не встановив чи містить висновок службового розслідування обґрунтовані відомості щодо наявності причинного зв`язку між неправомірними діяннями позивача та їх наслідками, зокрема, чи наявний в діях позивача склад дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено позивачем; наявність вини позивача та ступень її тяжкості, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності.

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст позову.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з серпня 1997 року, а в Національній поліції України з листопада 2015 року, має спеціальне звання підполковник поліції.

В період з 24.02.2022 до 18.03.2022 м. Снігурівка знаходилась в зоні інтенсивного ведення бойових дій і залишалась під контролем України, а ОСОБА_1 разом з іншими працівниками ВП № 2 Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області продовжував нести службу.

18.03.2022 начальником ВП № 2 Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області видано наказ № 131 Про введення плану евакуації (передислокації) ВП № 2 Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області, згідно з яким, у зв`язку з веденням бойових дій на території обслуговування цього відділу поліції, передислокувати його до м. Новий Буг Баштанського району Миколаївської області (а. с. 59).

19.03.2022 м. Снігурівка була окупована збройними силами Російської Федерації.

За фактом не виходу на роботу окремих працівників ВП № 2 Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області було призначено службове розслідування.

Згідно з його висновком, деякі поліцейські ВП № 2 Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області, в тому числі ОСОБА_1 , з власних міркувань та за наявності безпечних шляхів виходу, залишились на окупованій території (а. с. 46-50).

Наказом ГУ НП в Миколаївській області від 23.04.2022 № 530 за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у невиході на службу протягом 11 робочих днів, позивача було звільнено із служби в поліції (а. с. 51-53).

Наказом ГУ НП в Миколаївській області від 23.04.2022 № 331 о/с було реалізовано попередній наказ про звільнення позивача (а. с. 54).

11.05.2022 відповідач видав наказ № 605, яким скасував низку наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських та висновки службових розслідувань, зокрема наказ від 23.04.2022 № 530, яким було звільнено позивача (а. с. 55).

11.05.2022 наказом № 373 о/с ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника сектору моніторингу ВП № 2 Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області (а. с. 56).

Як слідує з доповідної записки від 12 травня 2022 року, аналіз матеріалів службових розслідувань щодо поліцейських, які залишились на окупованих територіях, встановив, що в їх діях є ознаки інших дисциплінарних проступків, окрім невиходу на роботу, у зв`язку з чим порушено питання про призначення нового службового розслідування (а. с. 57).

Наказом від 12.05.2022 № 613 було ініційоване нове службове розслідування (а. с. 58).

26.05.2022 затверджено висновок службового розслідування, в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 знаючи про необхідність виходу з м. Снігурівка та маючи можливість безпечно покинути її, вимоги цього розпорядження не виконав, залишився на окупованій території, зв`язок з керівництвом ВП № 2 Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області не підтримував, будь-якими каналами зв`язку не повідомляв про своє місцезнаходження.

Цей факт відповідач кваліфікував як дисциплінарний проступок, а саме порушення ст. 1 Дисциплінарного статуту в частині обов`язку дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника поліції, статутів і наказів начальників, сприяти їм у зміцненні службової дисципліни, забезпечення законності, дотримання норм службової етики, статутного порядку, стійко переносити всі труднощі та обмеження пов`язані зі службою, ст. 18, ст. 64 Закону України Про Національну поліцію щодо обов`язку неухильно дотримуватися положень, нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, професійно виконувати свої службові обов`язки, ігнорування вимог п. 5 розділу І п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, ігнорування вимог п. 3 наказу Національної поліції від 7 квітня 2022 року № 239 щодо необхідності прибуття до органу поліції за місцем несення служби до 11 квітня 2022 року, невиконання вимог службової телеграми ГУ НП в Миколаївській області від 25 березня 2022 року та невиході на службу в робочі дні з 11 до 19 квітня 2022 року (всього 11 робочих днів) (а. с. 80-92).

31.05.2022 ГУ НП в Миколаївській області винесено наказ № 697 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП області, відповідно до п. 4 якого, позивача за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у невиконанні ним своїх функціональних обов`язків, невиконанні наказу керівництва про евакуацію з тимчасово окупованої території, невжиття заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, негайне не інформування про це безпосередньо керівника та невихід на службу в робочі дні з 11 до 19 квітня 2022 року (11 робочих днів) притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення із служби в поліції (а. с. 93-98).

01.06.2023 ГУ НП в Миколаївській області винесено наказ № 411 о/с По особовому складу, яким згідно з 77 ч. 1 п. 6 Закону України Про Національну поліцію, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту, підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення у виді звільненні із служби в поліції, є співмірним з його дисциплінарними проступками.

Що стосується зауважень позивача про те, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за одне й те саме порушення двічі, то суд першої інстанції зазначив, що оскільки перший наказ від 23.04.2022 № 530 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення із служби в поліції був самостійно скасований відповідачем наказом від 11 травня 2022 року № 605 і позивача було поновлено на службі в поліції, відповідно, повторність притягнення до дисциплінарної відповідальності, відсутня.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України "Про Національну поліцію".

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, врегульовано Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

До основних завдань, які покладені на поліцію віднесено: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (ст.2 Закону № 580-VIII).

Згідно із підпунктами 1, 2, 6 частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Приписами пункту 13 частини 4 статті9 Закону України "Про критичну інфраструктуру" визначено, що життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України, належать, зокрема: правопорядок, здійснення правосуддя, тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Згідно із частинами 2, 3 статті 24 Закону № 580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, апеляційний суд зазначає, що працівники поліції мають спеціальний статус, і приймаючи присягу працівника поліції позивач взяв на себе підвищені вимоги, які пред`являються до працівників поліції при проходженні служби і яких вони повинні дотримуватися, де за порушення вимог Закону № 580-VIII передбачена дисциплінарна відповідальність згідно Дисциплінарного статуту.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (ч.3 ст.11 Закону № 580-VIII).

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (надалі - Дисциплінарний статут).

Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту).

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України (ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту).

Згідно із статтею 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно із статтею 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів (ч.ч.1, 2 ст.16 Дисциплінарного статуту).

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 19 Дисциплінарного статуту.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3)вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.

Стаття 29 Дисциплінарного статуту передбачає особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану, згідно частини першої якої у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Також частиною 2 статті 29 передбачено, що дисциплінарні проступки такі, як перебування поліцейського на службі у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння, а також залишення місця несення служби без поважних причин, не можуть бути віднесені до незначних дисциплінарних проступків.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 (далі - Порядок № 893).

Згідно із розділом VI Порядку № 893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права дає можливість дійти висновку, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.

Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Колегія суддів зазначає, що притягненню поліцейського до відповідальності передує проведення службового розслідування на підставі своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то вона повинна фокусуватися насамперед на такому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Аналогічні висновки неодноразово висловлювались Верховним Судом у своїх рішеннях та, зокрема, у постанові від 06.02.2020 у справі № 826/1916/17.

Також, відповідно до частини 1 статті 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Як правильно встановив суд першої інстанції, підтверджено матеріалами справи та не заперечується апелянтом, що підставою для проведення службового розслідування стала фактична відсутність апелянта на службі з 11.04.2022 по 22.04.2022, невиконання службових обов`язків під час воєнного стану на території України, у зв`язку з відсутністю позивача на службі без поважних причин.

Фактична відсутність апелянта на службі підтверджується наявними в матеріалах справи актами про відсутність на службі позивача у вищезазначені дні, складені старшим інспектором СКЗ Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області капітаном поліції Кузьомою С.С. у приміщенні Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, розташованого адресою: вул. С. Бойченка, 5 м. Баштанка Миколаївської області у присутності: ДОП СП СМ Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції Пацули О.В. та начальника ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції Маглаперідзе А.В. (а.с.61-71).

Відповідно до матеріалів справи, вказане також підтверджується власне позивачем у поясненнях, наданих під час службового розслідування (а.с.72-74), та узгоджується з поясненнями начальника ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції Маглаперідзе А.В. , старшого інспектора СКЗ Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області капітаном поліції Кузьоми С.С., старшого сержанта поліції Гентоша М.М., підполковника начальника Баштанського РВП Ноздратенка О.М. (а.с.75-79).

Оскільки апелянт не заперечує його відсутність на службі у вищезазначені дні, апеляційний суд зазначає, що спірним в межах правовідносин, що склались між сторонами є саме поважність причин відсутності позивача на службі в період з 11.04.2022 по 22.04.2022.

В обґрунтування поважності причин відсутності на службі позивач у позові зазначав про не доведення до нього наказа про евакуацію, а у апеляційній скарзі додав ще й про відсутність «зелених коридорів» та про те, що відповідач в свою чергу не забезпечив виїзд позивача з окупованої території, як діючого співробітника .

Суд першої інстанції такі пояснення не прийняв до уваги, оскільки сам факт того, що переважна більшість поліцейських ВП № 2 Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області (78 з 84 поліцейських) самостійно евакуювались, свідчить як про обізнаність особового складу відділу поліції з наказом про евакуацію, так і про фактичну можливість виконати цей наказ. Суд першої інстанції також слушно акцентував, що в умовах воєнного стану та ведення інтенсивних бойових дій, ознайомлення з наказом про евакуацію під розписку, є об`єктивно ускладненим або взагалі неможливим.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як поліцейський зобов`язаний безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону (ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту). Частинами 1,3 статті 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Поліцейському не надано повноважень самостійно, вільно та на власний розсуд залишати чи визначати місце несення служби, змінювати підрозділ у якому він цю службу проходить чи дистанціюватися на основі особистого бажання від виконання обов`язків за основним місцем роботи без відповідного рішення безпосереднього керівника.

Слід зауважити, що позивач рапорт на ім`я керівника ГУ НП в Миколаївській області про залишення місця дислокації підрозділу не подавав та доказів отримання від керівника дозволу для такого залишення місця дислокації підрозділу матеріали справи не містять.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту за відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційний суд акцентує, що ОСОБА_1 був обізнаний про необхідність евакуації, однак зробив це лише 24.04.2022.

Відповідно до висновку службового розслідування, в обґрунтування наявності об`єктивних причин, що унеможливили евакуацію позивача ОСОБА_1 повідомив, що приблизно з 20.03.2022 по 25.03.2022 йому стало відомо, що більшість співробітників поліції почали виїжджати з міста Снігурівка та району на підконтрольну України територію, необхідність покинути окуповану територію, однак до 24.04.2022 змоги покинути окуповану територію не мав, оскільки йому необхідно було доглядати тещу ОСОБА_2 , яка була в лежачому стані з діагнозом «перелом шийки стегна» (документально підтвердити яке не зміг) та тільки 24.04.2022 вони знайшли обезболюючі ліки для тещі, після споживання яких виявилась змога останню транспортувати до м. Новий Буг. Поряд з цим, після прибуття до м. Новий Буг, починаючи з 24.04.2022 по 04.05.2022 займався облаштуванням орендованого будинку. Про вихід з окупованої території м. Снігурівка керівництву не доповідав та тільки 04.05.2022, після дзвінка ОСОБА_3 (безпосереднього начальника) повідомив останнього про перебування у м. Новий Буг (а.с.83).

Водночас, колегія суддів зазначає, що суттєвим є той факт, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження тих обставин, що члени родини заявника вимагали обов`язкової особистої присутності заявника під час евакуації, будь-яких доказів того, що керівництвом позивача було відмовлено у наданні допомоги стосовно евакуації його родини з міста Снігурівки також не надано.

Отже, позивач був обізнаний про погодження керівництвом евакуації поліцейських та членів їх сімей до у м. Новий Буг, однак жодних дій щодо евакуації своєї сім`ї з міста Снігурівки у встановлений день позивач не вчинив.

Суд звертає увагу, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них. Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі № 815/4478/16.

Згідно зі ст.18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися Присяги поліцейського.

Статтею 24 Закону №580-VIII установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Відповідно до наказу Національної поліції України від 23.02.2022 №171 Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності особовий склад Головних управлінь Національної поліції переведено на посилений варіант службової діяльності.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що всі поліцейські з 24.02.2022 зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі і завдань щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

Оцінюючи у сукупності встановлені по справі обставини суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач вчинив дії, що суперечать інтересам служби, та свідчать про непрофесійне виконання обов`язків поліцейського. Цими діями позивач порушив обов`язки передбачені пунктами 1, 2, 6 частини 1 статті 18 Закону №580-VIII, що є достатньою підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Принагідно колегія суддів зазначає, й те, що чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довіри когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже, під вчинками, що дискредитують звання працівника Національно поліції України та власне органи Національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача, порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 816/604/17).

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 р. у справі "Звежинський проти Польщі" (заява № 34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 р. у справі "Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії" (заява № 63235/00).

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апелянта щодо відсутності вини у порушенні дисципліни та Присяги через наявність таких обставин як воєнний стан, відповідальність за сім`ю, апеляційний суд вимушений відхилити через специфіку та особливості проходження служби в поліції, вимог до поліцейських контролювати свою поведінку, почуття та емоції, вимог до поліцейських щодо дій під час дії особливого стану (воєнного стану) згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України Про правовий режим воєнного стану.

Щодо доводів апелянта про повторне притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності за один проступок, колегія суддів його відхиляє, оскільки наказом ГУ НП в Миколаївській області № 373 о/с від 11.05.2022 скасовано наказ ГУ НП в Миколаївській області від 23.04.2022 № 331 о/с в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 (а.с.56).

Отже, скасування наказу від 23.04.2022 № 331 о/с зумовили неможливість їх застосування з моменту їх видання, що мало наслідком поновлення позивача на службі. Тобто на момент прийняття оскаржуваного у цій справі наказу від 01.06.2022 № 411 о/с було відсутнє застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

До того ж у розумінні частини 1 статті 61 Конституції України юридичним запобіжником несення особою подвійного тягаря юридичної відповідальності одного виду за скоєння правопорушення є або діюче рішення суб`єкта владних повноважень з приводу притягнення особи до відповідальності, або рішення суду з приводу притягнення особи до юридичної відповідальності.

Водночас, діючий наказ суб`єкта владних повноважень на момент звільнення ОСОБА_1 був відсутній, отже доводи апелянта про застосування до нього двічі дисциплінарного стягнення за один і той самий дисциплінарний проступок колегія суддів відхиляє.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року у справі № 400/3290/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 26 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк