Справа № 320/1096/23
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в ухваленні додаткового судового рішення

13 жовтня 2023 року №320/1096/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представника позивача Яценка Й.В., представника відповідачів Хланя В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Командувача Сил логістики Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства оборони України, Командувача Сил логістики Збройних Сил України, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 29.03.2023, просила:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не виконання умов п. 2 Контракту в частині додержання гарантованого права ОСОБА_1 на відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку із збереженням на її період посади відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки»;

- визнати протиправним та скасувати пункт 14 наказу Командувача Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від 12.05.2022 №96 про увільнення ОСОБА_1 від займаної посади офіцера юридичного відділу Командування Сил логістики Збройних Сил України і зарахування розпорядження Командувача Сил логістики Збройних Сил України з 12.05.2022;

- поновити ОСОБА_1 на посаді офіцера юридичного відділу Командування Сил логістики Збройних Сил України з 12.05.2022.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2023 адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано пункт 14 наказу Командувача Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від 12.05.2022 №96 про увільнення ОСОБА_1 від займаної посади офіцера юридичного відділу Командування Сил логістики Збройних Сил України і зарахування розпорядження Командувача Сил логістики Збройних Сил України з 12.05.2022;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді офіцера юридичного відділу Командування Сил логістики Збройних Сил України з 12.05.2022.

Надалі, до суду 27.09.2023 від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі №320/1096/23, у якій позивач просить суд ухвали додаткове рішення щодо позовної вимоги, з приводу якої досліджувались докази, а саме щодо визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не виконання умов п. 2 Контракту в частині додержання гарантованого права ОСОБА_1 на відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку із збереженням на її період посади відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки».

Судом призначено судове засідання на 13.10.2023 щодо розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі №320/1096/23.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд задовольнити заяву позивача про винесення додаткового рішення.

Представник відповідачів проти вказаної заяви заперечував, просив суд відмовити у її задоволенні.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Наведений перелік підстав, за яких може бути ухвалене додаткове рішення, є вичерпним.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 КАС України, заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 26.06.2018 по справі № 818/1783/17 зазначив, що процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням обов`язку, зокрема, про необхідність надання судом відповідей на всі заявлені позивачем вимоги.

Отже, додатковим судовим рішенням вирішуються окремі позовні вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови якщо такі були заявленими і з приводу цих позовних вимог досліджувались докази.

Разом з тим додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення, охоплювати правовідносини які не були спірними або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Водночас додаткове рішення може бути ухвалене на підставі лише тих доказів, які досліджувалися під час судового розгляду справи і лише за тими обставинами, які були предметом встановлення та оцінки судом.

Додаткове рішення не може виходити за межі спірних правовідносин, встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмету спору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 по справі № 1540/4122/18.

Як вбачається із заяви позивача, вона зазначає, що судом не ухвалено рішення щодо позовної вимоги, з приводу якої досліджувались докази, а саме щодо визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не виконання умов п. 2 Контракту в частині додержання гарантованого права ОСОБА_1 на відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку із збереженням на її період посади відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки».

З даного приводу суд зазначає, що у мотивувальній частині рішення Київського окружного адміністративного суд від 18.08.2023 по справі №320/1096/23, зокрема, вказано: «Суд зауважує, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Статтею 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено, що відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Дискримінація - це будь-яка відмінність, виключення, обмеження або перевага, що заперечує або зменшує рівне здійснення прав. Поняття охоплює виключення або обмеження можливостей для членів певної групи відносне можливостей інших груп.

Отже, у цьому випадку позивач перебуває у становищі непрямої дискримінації, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами, встановлені чинним законодавством України, а саме: ст. 64 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про відпустки», ч. 19 ст. 10-1, ч. 5 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

У зв`язку з чим, Командувач Сил логістики Збройних Сил України, застосовуючи п.п. 1 пункту 116 Положення, вчинив неправомірні дії шляхом видання оскаржуваного пункту 14 наказу під час перебування позивача у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.».

Аналіз предмету позову у цій справі та змісту рішення суду дає підстави для висновку, що судом вирішено усі позовні вимоги заявлені позивачем, оскільки увільнення позивача від посади, яка перебувала на час виникнення спірних правовідносин у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку 12.05.2022, з ініціативи командира військової частини, в тому числі під час дії воєнного стану, є порушенням законодавства про працю та відображає бездіяльність відповідача-1 щодо не виконання умов п. 2 Контракту в частині додержання гарантованого права ОСОБА_1 на відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку із збереженням на її період посади відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки».

Враховуючи те, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2023 вирішено усі позовні вимоги та визначено спосіб виконання судового рішення, у суду відсутні правові підстави для прийняття додаткового рішення у справі, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення слід відмовити.

Відповідно до частини четвертої статті 252 КАС України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Частиною 5 передбачено, що додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 241, 243, 248, 252 КАС України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі №320/1096/23 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя Щавінський В.Р.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 25.10.2023.