Справа № 560/18804/23
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 жовтня 2023 рокум. Хмельницький
Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Козачок І.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області, в якому просить: скасувати наказ про звільнення № 259 від 23.05.2018, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду у розмірі 50000 грн., зобов`язати розглянути питання про укладення нового контракту.

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою забезпечення своєчасного виконання учасниками справи процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як вбачається зі змісту правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30 вересня 2021 у справі № 320/3307/21, причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Вирішуючи питання щодо дотримання строку звернення до суду з цим позовом, суд виходить з такого.

Позивач зазначає про те, що про оскаржуваний наказ він дізнався 31.05.2018.

В обґрунтування причин зволікання зі зверненням до суду покликається на те, що з 24.05.2018 до позивача було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб. З 24.05.2018 по 25.05.2023 тривало досудове розслідування та судове слідство по кримінальному провадженню № 0000011. Позивач також зазначає, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я з 25.05.2018 по 02.06.2018, протягом липня 2018 та у подальшому періодично проходив амбулаторне та стаціонарне лікування у різних медичних закладах, через що не міг звернутись до суду. Покликаючись на ці обставини, просить поновити пропущений строк звернення до суду.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані». Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Також чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Суд критично оцінює доводи позивача щодо перебігу кримінального провадження, оскільки його наявність не є поважною причиною незвернення до суду у період понад 5 років.

Верховний Суд у постанові від 06 червня 2018 у справі №804/5529/15 зазначає, що ні наявність кримінального провадження, ні перебування під вартою не унеможливлюють звернення позивача до суду за захистом своїх прав через представника у встановлений законом строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення такого права.

Оглянувши надані позивачем медичні документи суд встановив, що вони стосуються окремих періодів непрацездатності протягом 2018, 2020, 2021 років, лютого 2023. Водночас, ці довідки та виписки не підтверджують доводи щодо неможливості звернення до суду у інші періоди протягом 5 наступних після звільнення років.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, перебування особи під амбулаторним наглядом (постанова ВС від 26.03.2020 №805/2688/18-а), перебування у відпусках, відрядження та на лікарняному ( постанова ВС від 06.03.2019 №805/1985/18-а), пропуск шестимісячного строку після закінчення стаціонарного лікування ( постанова ВС від 26.03.2020 №805/2688/18-а), перебування на стаціонарному лікування після спливу шестимісячного строку (постанова ВС від 05.03.2020 №200/2808/19-а), невжиття активних дій протягом майже трьох місяців з часу винесення спірного рішення ( постанова ВП ВС від 01.04.2020 № 9901/601/19) не є поважними причинами пропуску строків звернення до суду.

Відтак, належні докази, які б свідчили про неможливість звернення до суду з позовом у встановлені законом строки або наявність об`єктивних суттєвих перешкод для звернення до суду у розумні строки ( позаяк з дати вчинення спірного наказу та звільнення минуло понад 5 років) позивачем не надані і ним не обґрунтовані.

Зважаючи на це, суд не має підстав визнати наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду поважними.

Відповідно до ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи це, позивачу слід встановити строк для звернення до суду з заявою про поновлення пропущеного строку з інших поважних причин, до якої необхідно надати належні докази, які обґрунтовують поважність таких причин.

Керуючись частиною 1 статті 123, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

причини пропуску строку звернення до суду та підстави поновлення пропущеного строку, вказані ОСОБА_1 у позовній заяві та клопотанні про поновлення пропущеного строку - визнати неповажними.

Позовну заяву ОСОБА_1 , залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий суддяІ.С. Козачок