Справа № 200/3160/23
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 року Справа№200/3160/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону звернулась до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.05.2023 у виконавчому проваджені № 69503910 про накладення штрафу на суму 5100 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з метою виконання рішення суду у справі № 520/21428/21 про виплату ОСОБА_1 надбавки до грошового забезпечення Спеціалізована прокуратура 17.01.2023 звернулась за роз`ясненням до Другого апеляційного адміністративного суду про порядок виконання постанови суду від 20.06.2022, оскільки не є зрозумілим розмір в відсотковому відношенні до грошового забезпечення стягувача, який підлягає перерахунку та виплаті, а також не зрозумілим залишається питання, яким законодавчим актом необхідно керуватись під час встановлення (у відсотках) розміру додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю її розміру у ПКМУ № 889.

В той же час державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 15.05.2023 винесено постанову у виконавчому проваджені № 69503910 про накладення штрафу на суму 5100 грн в зв`язку з невиконанням рішення суду.

Позивач зазначає, що позбавлений можливості здійснення відповідних виконавчих дій з виконання рішення суду з незалежних від нього причин. Окрім того, в період введення правового режиму воєнного стану забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), до яких відноситься позивач.

Враховуючи викладене, вважає, що у державного виконавця відсутні правові підстави для винесення постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду, так як зазначені вище події у їх сукупності пов`язані з істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій щодо виконання рішення суду.

Ухвалою від 10 липня 2023 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою від 21 серпня 2023 року продовжено строк усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 18 вересня 2023 року поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження в порядку статті 287 КАС України.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх безпідставністю. Відповідач зазначає, що у задоволенні заяви боржника про роз`яснення постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2022 по справі № 520/21428/21 20.04.2023 було відмовлено на підставі того, що зі змісту заяви про роз`яснення рішення вбачається, що заявник фактично просить внести зміни в постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2022 шляхом визначення чіткого розміру у відсотковому відношенні до грошового забезпечення позивача, який підлягає перерахунку та виплаті, розмір не був предметом позову, а тому суд зазначене питання не вирішував у даній справі. Визначення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди покладено на Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил.

Окрім того, території, які визначені в розділі І, як території на яких ведуться (велися) бойові дії, і щодо яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, не підпадають під дію пункту 10-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», а відповідно обмежень по відкриттю виконавчих проваджень і вчиненню виконавчих дій на таких територіях немає.

В той же час проблема невиконання рішень національних судів є основною причиною звернення осіб до Європейського суду з прав людини зі скаргами проти України. У такому випадку на державу покладається обов`язок не лише виплатити справедливу сатисфакцію за рішенням Європейського суду, але й виконати рішення національного суду, невиконання якого було предметом оскарження.

Враховуючи наведене відповідач вважає, що діяв в межах та у спосіб передбачений діючим законодавством.

Ухвалою від 06 жовтня 2023 року залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_1 , встановлено третій особі строк для надання пояснень по суті спору протягом п`яти днів з дня винесення цієї ухвали.

Протягом встановленого строку третя особа пояснень щодо суті справи не надала, про своє ставлення до заявленого позову суд не повідомила.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, в тому числі, розумні строки розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За визначенням пункту 11 частини першої статті 4 КАС України розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Тому, відповідно до наведених норм, справа розглянута впродовж розумного строку, необхідного для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, враховуючи обставини збройної агресії проти України.

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі фактичні обставини.

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року;

-зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року, за період з 29.01.2015 по 16.08.2015;

-зобов`язати Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року, за період з 17.08.2015 року по 31.01.2018 року;

-зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 року, за період - лютий 2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково;

рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 по справі № 520/21428/21 скасовано;

прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково;

визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010;

зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, за період з 29.01.2015 року по лютий 2018 року;

в іншій частині позовних вимог відмовлено.

26.07.2022 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владиславом Сергійовичем відкрито виконавче провадження № 69503910 за виконавчим листом № 520/21428/21, виданим 01.07.2022 Харківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, за період з 29.01.2015 року по лютий 2018 року.

Пункт 2 постанови зобов`язував боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

26.07.2022 винесено постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 187,5 грн та стягнення виконавчого збору в сумі 26000 грн. Зазначені кошти сплачені божником відповідно до Розпорядження 69503910 від 24.04.2023.

26.10.2022 до боржника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил направлено вимогу державного виконавця про надання письмових пояснень щодо причин невиконання судового рішення, а також заходів, які вживались боржником з метою його фактичного виконання.

У грудні 2022 року до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту надійшов лист Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаннях сил про те, що вимога державного виконавця від 26.10.2022 до них надійшла, але постанову про відкриття виконавчого провадження № 69503910 не отримували та зазначили адресу для листування.

14.12.2022 на адресу боржника - Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаннях сил повторно направлено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69503910. Пункт 2 постанови державного виконавця зобов`язував боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

30.01.2023 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту отримано лист Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаннях сил, в якому боржник повідомив про те, що звернулись до суду із заявою про роз`яснення порядку виконання рішення.

Постановою Верховного Суду від 31.01.2023 касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону залишено без задоволення. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2022 року залишено без змін.

07.02.2023 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту отримано звернення стягувача ОСОБА_1 , в якому він просив вжити додаткових заходів до виконання рішення суду, з`ясувати причини тривалого невиконання рішення суду та врахувати електронну пошту для листування з Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаннях сил.

09.02.2023 до боржника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил направлено вимогу державного виконавця про невідкладне виконання судового рішення. Листом від 02.03.2023 боржник повідомив, що звернувся до суду із заявою про роз`яснення порядку виконання судового рішення, а також до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня - Офісу Генерального прокурора за роз`ясненням щодо порядку та розміру нарахувань щомісячної додаткової грошової винагороди.

28.03.2023 державним виконавцем Берегових В.С. винесена постанова про зміну назви сторони виконавчого провадження з Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону.

30.03.2023 від Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил отримано листа, яким боржник повідомив, що він звернувся до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня Офісу Генерального прокурора за роз`ясненням щодо порядку та розміру нарахувань щомісячної додаткової грошової винагороди.

Позивач у справі (боржник у виконавчому провадженні) звертався до Другого апеляційного адміністративного суду із заявою про роз`яснення постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2022. В обґрунтування заяви було зазначено, що у постанові апеляційного суду не є зрозумілим розмір у відсотковому відношенні до грошового забезпечення позивача, який підлягає перерахунку та виплаті, а також без вирішення залишається питання, яким законодавчим актом необхідно керуватись під час встановлення (у відсотках) розміру додаткової грошової винагороди позивачу у зв`язку з відсутністю її розміру у постанові Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010.

У постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 вказано, що суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про часткове задоволення позову, виходив з того, що позивач має право на виплату грошової допомоги. При цьому її розмір не був предметом позову, а тому суд зазначене питання не вирішував у даній справі. Визначення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди покладено на Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил.

Враховуючи, що зміст постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2022 по даній справі є зрозумілим, чітким та таким, що не припускає варіантів тлумачення, а викладення судового акта не викликає труднощі для розуміння, постанова додаткового роз`яснення не потребує.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 ухвалено відмовити у задоволенні заяви Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про роз`яснення постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2022 у справі № 520/21428/21.

09.05.2023 від стягувача ОСОБА_1 державним виконавцем отримано звернення, в якому він просить вжити додаткових заходів до виконання рішення суду, з`ясувати причини тривалого невиконання рішення суду.

15.05.2023 державним виконавцем Берегових В.С. винесена постанова про накладення штрафу на боржника - Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону в розмірі 5100 гривень.

За твердженням відповідача документів на підтвердження повного виконання рішення суду до нього не надійшло.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

За приписами статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною першою статті 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Порядок і умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною 4 статті 19 Закону № 1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята), за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Згідно з частиною 1 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

При цьому, приписами частини 2 вказаної статті визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи, суд зауважує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

З вищевикладеного слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 0840/3476/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19.

Проте, за матеріалами цієї справи судом встановлено, що позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги, зазначає, що Спеціалізована прокуратура у сфері оброни Східного регіону є органом державної влади, фінансування якого здійснюється за рахунок державного бюджету.

Своєю постановою № від 22.09.2010 №889 Кабінет Міністрів України встановив щомісячну додаткову грошову винагороду для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій. Проте, вказаною постановою КМ України від 22.09.2010 №889 встановлено лише обмеження максимального розміру щомісячної додаткової грошової винагороди.

Пунктом 2 постанови КМ України № 889 від 22.09.2010 встановлено, що граничні розміри, порядок та умови виплати наведеної грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення. Тобто, зазначена постанова не конкретизує розмір додаткової грошової винагороди.

Конкретні розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України у державному бюджеті України на відповідний рік.

Проходячи військову службу в органах прокуратури, оплата праці позивача здійснювалася з фонду оплати праці Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), який відповідно до статті 89 Закону України «Про прокуратуру» є головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури.

В свою чергу, Генеральна прокуратура України у період, за який необхідно здійснити перерахунок виплат позивачу, з 24.02.2015 по 28.02.2018 жодного наказу на виконання постанови КМУ №889 не приймала, розмір додаткової винагороди не встановлювала.

У зв`язку з викладеним, з метою виконання рішення суду про виплату ОСОБА_1 надбавки до грошового забезпечення Спеціалізована прокуратура 17.01.2023 зверталася за роз`ясненням до Другого апеляційного адміністративного суду про порядок виконання постанови суду від 20.06.2022. У задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення було відмовлено.

Аналізуючи доводи позивача та характер спірних відносин між позивачем (боржником у виконавчому провадженні) та стягувачем ОСОБА_1 , з урахуванням рішення суду, яке підлягає примусовому виконанню, суд дійшов висновку про відсутність вини боржника у невиконанні цього судового рішення з таких підстав.

За змістом постановленого судового рішення у справі № 520/21428/21 задоволені позовні вимоги зобов`язального характеру, а саме зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, за період з 29.01.2015 року по лютий 2018 року.

Майнових вимог у справі № 520/21428/21 заявлено не було.

За вказаних обставин позивач (боржник у виконавчому провадженні) зобов`язаний вчинити дії відповідно до рішення суду.

Проте, наведена резолютивна частина судового рішення у справі № 520/21428/21 містить пряме посилання на постанову Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, яка в свою чергу не визначає розмірів додаткової винагороди ані в абсолютному, ані у відносному (у відсотках) грошовому вимірі.

При цьому спірні відносини врегульовані частиною 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка містить такі приписи:

«Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України».

Тобто, зі змісту судового рішення у справі № 520/21428/21 та правового регулювання спірних відносин випливає, що виплата вказаної додаткової винагороди пов`язана з дотриманням певних додаткових умов іншими суб`єктами, виконання яких виходить за межі повноважень позивача, як боржника у виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, чи Генеральної прокуратурою (Офісом Генерального прокурора) у спірний період не визначалися певні розміри спірної додаткової винагороди для посади, яку займав позивач за період з 29.01.2015 року по лютий 2018 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За вказаних обставин, не нарахування та фактичне не отримання стягувачем додаткової винагороди, розмір якої станом на спірний період не була визначена уповноваженими органами, не пов`язана з бездіяльністю боржника, а викликана обставинами, які знаходяться за межами компетенції Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

З матеріалів виконавчого провадження випливає, що зі свого боку Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону зверталась до Офісу Генерального прокурора для вирішення питання виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 , зокрема визначення її розміру. Листом Офісу Генерального прокурора від 17.03.2023 №21-552вих-23 повідомлено про відсутність визначеного розміру додаткової винагороди.

Таким чином судом встановлена відсутність вини Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону в нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, за період з 29.01.2015 року по лютий 2018 року на виконання судового рішення у справі № 520/21428/21.

Відсутність можливості такого виконання пов`язана з діяльністю інших суб`єктів владних повноважень, що не може тягнути відповідальність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону за невиконання судового рішення, оскільки боржник не має права самостійно встановлювати розмір винагороди і, відповідно, здійснювати її нараховування.

З наведених підстав позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.05.2023 у виконавчому провадження № 69503910 про накладення штрафу.

При цьому суд зауважує, що стягувач ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду з позовними вимогами майнового характеру, або до інших суб`єктів, уповноважених визначати розмір спірної винагороди, ініціювати зміну порядку чи способу виконання судового рішення тощо.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору 2 684 грн.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 287, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (вул. Маяковського, 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ), третя особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення штрафу задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.05.2023 у виконавчому проваджені № 69503910 про накладення штрафу на Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону на суму 5 100 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (вул. Маяковського, 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ) судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Г.А. Чекменьов