Справа № 359/5618/20
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 359/5618/20 Суддя (судді) першої інстанції: Борець Є.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, про визнання протиправними діянь (бездіяльності та дій) державного виконавця, скасування винесених ним постанов, за апеляційною скаргою Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), що полягає в ухиленні від з`ясування інформації про спеціальний режим рахунку, на якому зберігаються арештовані грошові кошти позивача, в ухиленні від надання відповіді на звернення ОСОБА_1 та зняття арешту з його грошових коштів, в ухиленні від направлення позивачу постанов про відкриття виконавчого провадження, про передачу виконавчого провадження (виконавчого документа), про прийняття до виконання виконавчого провадження, про арешт майна та грошових коштів ОСОБА_1 , про розшук його майна, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи позивача, про зміну (доповнення) його реєстраційних даних, про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, про закінчення виконавчого провадження, в ухиленні від перевірки зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 та його майнового стану, в ухиленні від направлення йому вимоги №ДВ/17 від 5 травня 2021 року;

- визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), що полягають у закінченні виконавчого провадження № 57283025 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження, про передачу виконавчого документа (виконавчого провадження), про прийняття до виконання виконавчого провадження, про накладення арешту на майно та грошові кошти позивача, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 , про зміну (доповнення) його реєстраційних даних, про стягнення з нього виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, про припинення розшуку майна боржника та закінчення виконавчого провадження;

- зобов`язати державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) повернути ОСОБА_1 грошові кошти, що були з нього утримані в ході виконавчого провадження № 57283025, в розмірі 46671 гривні 29 копійок.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Салеомона Артема Андрійовича, що полягають у закінченні виконавчого провадження № 57283025 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Салеомона Артема Андрійовича про стягнення виконавчого збору від 27 липня 2020 року.

Скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Салеомона Артема Андрійовича про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 27 липня 2020 року.

Скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управ-ління Міністерства юстиції (м. Київ) Салеомона Артема Андрійовича про закінчення виконавчого провадження № 57283025 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов`язано Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 57283025 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

У задоволенні позову в частині інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт мотивує свої вимоги зокрема тим, що про обставини скасування судового рішення, на підставі якого було відкрито виконавче провадження йому відомо не було, а відтак підстави для задоволення позову - відсутні.

Представники Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерства оборони України в судовому засіданні просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, а спірне рішення суду першої інстанції скасувати, відмовивши в задоволенні позовних вимог.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 7 листопада 2014 року в порядку здійснення повороту виконання судового рішення, а саме постанови Бориспільського міськрайонного суду від 30 січня 2009 року, з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України були стягнуті грошові кошти в розмірі 38600 гривень 00 копійок.

26 грудня 2014 року на підставі згаданого судового рішення Бориспільський міськрайонний суд видав виконавчий лист № 6-а-359/66/2014.

25 вересня 2018 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Салеомон А.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, якою відкрив виконавче провадження № 57283025 з виконання виконавчого листа № 6-а-359/66/2014, виданого 26 грудня 2014 року Бориспільським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України грошових коштів в розмірі 38600 гривень 00 копійок.

28 січня 2020 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Салеомон А.А. виніс постанову про передачу виконавчого провадження, якою передав виконавче провадження №57283025 Шевченківському РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ).

В той же день старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Салеомон А.А. виніс постанову про прийняття виконавчого провадження, якою він прийняв до виконання виконавче провадження № 57283025.

7 квітня 2020 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Салеомон А.А. виніс постанову про арешт коштів боржника, якою він наклав арешт на грошові кошти, що зберігались на рахунках, відкритих в банківських та фінансових установах для обслуговування ОСОБА_1

7 травня 2020 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Салеомон А.А. виніс постанову про арешт майна боржника, якою наклав арешт на автомобіль марки «Citroen», номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .

В той же день старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Салеомон А.А. виніс ще одну постанову про арешт майна боржника, якою наклав арешт на інше не визначене майно, що належало ОСОБА_1

7 травня 2020 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Салеомон А.А. виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою він звернув стягнення на пенсію, яку ОСОБА_1 отримував в ГУ ПФУ в м. Києві.

В той же день старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Салеомон А.А. виніс ще одну постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернув стягнення також на дохід, який ОСОБА_1 отримував у Національному університеті оборони України ім. І. Черняховського.

7 травня 2020 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Салеомон А.А. виніс постанову про розшук майна боржник, якою оголосив в розшук автомобіль марки «Citroen», номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1

27 липня 2020 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Салеомон А.А. виніс постанову про стягнення виконавчого збору, якою він стягнув з ОСОБА_1 виконавчий збір в розмірі 3860 гривень 00 копійок.

В той же день старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Салеомон А.А. виніс постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначив для ОСОБА_1 витрати виконавчого провадження в розмірі 351 гривні 29 копійок.

27 липня, 9 вересня 2020 року та 23 квітня, 5 травня, 23 червня 2021 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Салеомон А.А. виніс постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних.

5 травня 2021 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Салеомон А.А. виніс постанову про припинення розшуку майна боржника, якою припинив розшук автомобіля марки «Citroen», номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .

Того ж дня старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Салеомон А.А. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, якою закінчив виконавче провадження № 57283025 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

Вважаючи оскаржувані постанови, дії та бездіяльність відповідача протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки 5 червня 2020 року було скасовано судове рішення, на підставі якого був виданий виконавчий лист, у старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Салеомона А.А. виник обов`язок винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 57283025 на підставі саме п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи та апеляційній скарзі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого був виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року було залишено без змін ухвалу Бориспільського міськрайонного суду від 7 листопада 2014 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 5 червня 2020 року було скасовано ухвалу Бориспільського міськрайонного суду від 7 листопада 2014 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У зв`язку з тим, що 5 червня 2020 року було скасовано судове рішення, на підставі якого був виданий виконавчий лист, у старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Салеомона А.А. виник обов`язок винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 57283025 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому суд першої інстанції вірно зауважив, що сполучник «або» у формулюванні «в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини», що міститься в ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», свідчить про те, що вказаний обов`язок виник у старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Салеомона А.А. 5 червня 2020 року, незалежно від його обізнаності про подію скасування судового рішення.

Таким чином, відповідач не мав права 27 липня 2020 року виносити постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та визначення мінімальних витрат виконавчого провадження, а 5 травня 2021 року - постанову про закінчення виконавчого провадження № 57283025 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

В частині тверджень апелянта стосовно того, що про обставини скасування судового рішення, на підставі якого було відкрито виконавче провадження йому відомо не було, колегія суддів зазначає, що такі доводи жодним чином не свідчать про правомірність дій, рішень та бездіяльності останнього в межах спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В контексті викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно частково задоволені позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України про визнання протиправними діянь (бездіяльності та дій) державного виконавця, скасування винесених ним постанов - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко