Справа № 154/3306/23
Суддя: Лутай А. М.
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.,

за участю секретаря судового засідання Жолоб К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Володимир адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 07.08.2023 звернулася до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, який обґрунтовує тим, що постановою серії БАД № 243984 від 27.07.2023, складеною інспектором СРПП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Рабським Ю.Б., на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за те, що 27.07.2023 о 15:46 позивач, керуючи транспортним засобом BMW X 7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Привокзальній у м. Володимирі допустила ряд порушень Правил дорожнього руху, а саме: була не пристебнута ременем безпеки, під час руху користувалась мобільним телефоном тримаючи його у руці, а також під час зупинки на вимогу поліцейського не увімкнула світлову аварійну сигналізацію, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП.

Позивач категорично не погоджується з вищевказаною постановою, просить визнати її протиправною та скасувати, а провадження у справі закрити, оскільки вона жодним чином не порушувала Правила дорожнього руху України. На обґрунтування своїх доводів зазначила, що 27.07.2023 вона виїжджала з території автомобільної мийки на вул. Привокзальній у м. Володимирі. На виїзді на проїжджу частину вона зупинилась, оскільки подзвонив телефон. Дзвінок був важливим, а тому вона зупинилась не виїжджаючи на дорогу та не створюючи аварійної ситуації. В той момент, коли вона розмовляла по телефону автомобіль не рухався, а стояв на місці.

Ухвалою судді від 08 серпня 2023 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи по суті.

22 серпня 2023 року від Управління патрульної поліції у Волинській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що УПП у Волинській області ДПП є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки інспектор СРПП Володимирського РВП ГУНП Волинської області Рабський Ю.Б., який склав адміністративний протокол, є працівником ГУНП у Волинській області.

15 вересня 2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача Бугайова А.О. про заміну первісного відповідача Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на належного відповідача Головне управління Національної поліції у Волинській області.

Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року, за клопотання представника позивача, відповідача Управління патрульної поліції у Волинській області замінено на належного Головне управління Національної поліції у Волинській області.

10 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції у Волинській області на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 через їх необґрунтованість та безпідставність. Вказує, що постанова по справі про адміністративне правопорушення БАД № 243984 від 27.07.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення винесена поліцейським на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин вчинення адміністративного правопорушення, з урахуванням пояснень правопорушника.

Позивач ОСОБА_1 та її представник Бугайов А.О. в судове засідання не з`явилися, проте від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.4 ст. 229 КАС України, не здійснювалося.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 27 липня 2023 року інспектором СРПП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області лейтенантом поліції Рабським Ю.Б. було винесено постанову серії БАД № 243984 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої 27 липня 2023 року о 15:42 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW X 7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Привокзальній у м. Володимирі, була не пристебнута ременем безпеки, під час руху користувалась мобільним телефоном тримаючи його у руці, а також під час зупинки на вимогу поліцейського не увімкнула світлову аварійну сигналізацію, чим порушила п.2.3 «в», п.2.9 «д», п.9.9 «б» ПДР України.

Відповідно до вказаної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та інше.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Унормуванням статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.213 КУпАП справа про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 та ст.125 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, оскаржуване рішення прийнято уповноваженою на те особою.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України (ч.1 ст.246 КУпАП).

За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Слід вказати про те, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен довести фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справа № 463/1352/16-а.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Як вбачається з оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 та ст.125 КУпАП, за порушення нею п.2.3 «в», п.2.9 «д», п.9.9 «б» ПДР України, оскільки вона керуючи транспортним засобом була не пристебнута ременем безпеки, під час руху користувалась мобільним телефоном тримаючи його у руці, а також під час зупинки на вимогу поліцейського не увімкнула світлову аварійну сигналізацію.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.2.3. «в» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до п.2.9 «д» ПДР України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до п.9.9 «б» аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки та мотошоломами встановлена частиною 5 ст. 121 КУпАП, санкція якої передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510,00 грн).

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання). Санкція передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510,00 грн).

Статтею 125 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу. Санкція передбачає адміністративне стягнення у виді попередження.

На підтвердження факту вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення відповідачем надано DVD-R диск з відеозаписами з відеореєстратора, встановленого в автомобілі поліції, та нагрудних камер поліцейських.

Так, на відеозаписі з автомобільного відеореєстратора зафіксовано, як автомобіль BMW X 7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи з автомийки, своєю передньою частиною зупинився на проїжджій частині дороги.

Рух вказаного автомобіля по території автомийки, а також виїзд його та зупинка на проїжджій частині дороги зафіксовані також на відеозаписі з камер спостереження автомобільної мийки, який долучений самою позивачкою.

Крім того, на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що водій ОСОБА_1 перебуває в транспортному засобі на водійському сидінні з не пристебнутим ременем пасивної безпеки і не заперечує того факту, що вона не була пристебнута ременем безпеки та розмовляла по мобільному телефону. Вказує лише на те, що вона керувала по території автомийки і не виїжджала на проїжджу частину дороги, а тому в її діях не має порушень Правил дорожнього руху.

Вказані докази як окремо, так і в сукупності доводять порушення позивачем п.2.3 «в» та п.2.9 «д» ПДР України, а саме те, що вона керуючи транспортним засобом була не пристебнута ременем безпеки, та під час руху користувалась мобільним телефоном тримаючи його у руці.

Доказів, які б спростовували вищезазначені встановлені обставини, суду не надані.

Суд вважає необхідним також зауважити, що відповідно до Правил дорожнього руху України заборона розмовляти по телефону тримаючи його в руках, та обов`язок користуватися ременями безпеки під час руху, не залежать від місця де особа здійснює рух транспортним засобом.

Щодо порушення п.9.9 «б» Правил дорожнього руху України позивач у своєму позові не заперечує цей факт, лише вказує на те, що не увімкнення аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу працівників поліції, як попереджувального сигналу, не відноситься до порушень, передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки воно не стосується початку руху та зміни його напрямку.

Проте такі доводи позивача є безпідставними, оскільки її дії, були кваліфіковані працівником поліції не за ч.2 ст.122 КУпАП, а за ст.125 КУпАП, яку суд вважає вірною.

На підставі наведено суд вважає встановленим, що інспектор СРПП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області лейтенант поліції Рабський Ю.Б. правомірно притягнув позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП та наклав на неї адміністративне стягнення, відповідно до вимог ст.36 КУпАП, в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Суд дійшов переконливого висновку про те, що при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 243984 від 27.07.2023 уповноважена особа Головного управління Національної поліції у Волинській області діяла на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст..139 КАС України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.2, 5, 6, 9, 79, 90, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення, а постанову серії БАД № 243984 від 27.07.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором СРПП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області лейтенантом поліції Рабським Ю.Б. без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Копію судового рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Головуючий А.М.Лутай