Справа № 580/7816/21
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 жовтня 2023 року

м. Київ

справа №580/7816/21

адміністративне провадження № К/990/12277/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів - Жука А.В.,

Мартинюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2

на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 (головуючий суддя - Л.В. Трофімова)

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 (головуючий суддя - Л.Т. Черпіцька, судді - В.П. Мельничук, О.Є. Пилипенко)

у справі № 580/7816/21

за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2

до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Христинівського сектору

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Христинівського сектору, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Христинівського сектору у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХII, за зразком бланку паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1993 № 353;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Христинівського сектору оформити та видати ОСОБА_2 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХII, за зразком бланку паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1993 № 353.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що ОСОБА_2 та його законні представники (батько та мати) звернулися до Христинівського сектору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області із заявою про видачу ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки. У поданій заяві зазначили, що не дають згоди на збір і обробку персональних даних ОСОБА_2 , забороняють передачу будь-яких даних про нього до Єдиного державного демографічного реєстру; забороняють формування по відношенню до нього унікального номеру запису у реєстрі (будь-яких інших ідентифікаторів: цифрових, штрих-кодових, QR-кодових, біометричних, тощо); забороняють використання щодо ОСОБА_2 будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру. До заяви було додано заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України, свідоцтво про народження та дві фотокартки розміром 35x45 мм. Листом відповідач повідомив позивача про те, що правові підстави для оформлення його неповнолітньому сину, ОСОБА_2 , паспорта громадянина України у формі книжечки відсутні. Позивач вважає, що такі дії відповідача є протиправними, а також такими, що порушують фундаментальні права та свободи позивача та його неповнолітнього сина, є неправомірним втручанням в їх особисте життя з боку держави.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09.12.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

При ухваленні рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не дотримано процедури звернення для отримання паспорта громадянина України з наданням необхідних для цього документів у порядку, встановленому чинним законодавством України. Суди дійшли висновку, що розгляд відповідачем заяви у порядку Закону України «Про звернення громадян» із роз`ясненням позивачу законодавчо визначеного алгоритму дій, необхідного для отримання паспорта громадянина України, не є порушенням відповідачем прав позивача та його неповнолітньої дитини у контексті критеріїв частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати повністю, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Підстави, на яких подається касаційна скарга, заявник вказує пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Верховного Суду від 11.04.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 .

У відзиві на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 24.10.2023 адміністративну справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як зазначалось вище, касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас Верховний Суд наголошує, що системний аналіз норм адміністративного процесуального законодавства свідчить, що під час вирішення справ суди враховують не будь-які висновки Верховного Суду, а ті, які висловлені Судом у подібних правовідносинах.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16, від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19).

На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження позивач посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018 у справі № 806/3265/17, щодо застосування до спірних правовідносин статей 22, 32 Конституції України, статті 8 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, статті 6 Закону України «Про захист персональних даних». Також позивач вказує, що всупереч висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19.09.2018 у справі № 806/3265/17, судами першої та апеляційної інстанцій не було застосовано до спірних правовідносин норми Положення про паспорт громадянина України, яке затверджено Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

Дійсно, правова позиція щодо наявності права громадян на отримання паспорта у формі книжечки була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 № 806/3265/17.

Так, у справі № 806/3265/17 позивачка, будучи повнолітньою особою, особисто звернулася до органів Державної міграційної служби із заявою про видачу паспорта громадянина України у вигляді паспорту-книжечки, подавши відповідний пакет документів, однак, їй було відмовлено у видачі паспорту у зв`язку з відсутністю, на думку відповідачів, для цього законодавчих підстав.

Розглянувши справу № 806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець, приймаючи Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України», яким внесено зміни до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. Станом на жовтень 2017 року діяло два нормативних акта: Положення про паспорт громадянина України, яке затверджено Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII, і Постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягнені відповідного віку органи Управління Державної міграційної служби проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (частина третя статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Оскільки дії Відділу Управління Державної міграційної служби розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права громадян, то вони визнаються протиправними.

Також, Великою Палатою Верховного Суду у справі № 806/3265/17 встановлено, що правовідносини виникли у зв`язку із зверненням особи про отримання паспорта-книжечки та наданням особі від Державної міграційної служби України відповіді про відмову у видачі паспорта-книжечки, оскільки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», з 01.11.2016 паспорт громадянина України виготовляється лише у формі пластикової картки типу ID-1.

Повертаючись до обставин цієї справи, судами встановлено, що спільне звернення заявників від 02.09.2021 до відповідача щодо оформлення їхньому неповнолітньому сину паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, здійснено не в установленому порядку та не відповідає встановленій формі. До вказаної заяви не додано усіх необхідних документів, які необхідні для оформлення паспорта. Крім того, зі змісту цієї заяви вбачається, що заявники просили про результати розгляду заяви повідомити письмово.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у відповіді на вказану заяву, відповідачем в порядку Закону України «Про звернення громадян» лише надано роз`яснення позивачу щодо законодавчо визначеного алгоритму дій, необхідного для отримання паспорта громадянина України,

З огляду на наведене, є підстави вважати, що обставини у цій справі є відмінними від обставин справи № 806/3265/17.

Колегія суддів зауважує, що висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 806/3265/17, на яку посилається скаржник, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених обставин у кожній конкретній справі окремо.

Таким чином, Суд дійшов висновку, що обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справі № 806/3265/17 не є подібними.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Відповідно до частини другої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про закриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 339, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ухвалив:

Закрити касаційне провадження № К/990/12277/23 у справі № 580/7816/21 за касаційною скаргою ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 у справі № 580/7816/21 за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Христинівського сектору про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж. М. Мельник-Томенко

Судді А. В. Жук

Н. М. Мартинюк