Справа № 160/11670/23
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Фермерського господарства «ЮКАН-2005» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фермерського господарства «ЮКАН-2005» (далі позивач, ФГ «ЮКАН-2005») до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області (далі - відповідач, Укртрансбезпека), в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №004148 від 03.05.2023 р.
В обґрунтування позовної заяви ФГ «ЮКАН» зазначено, що оскаржена постанова є протиправною та підлягає скасуванню. Позивач стверджує, що старший державний інспектор Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області ОСОБА_1 зупинив транспортний засіб MAN TGX 18.440, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричіпом-самоскидом STAS SA342K, номерний знак НОМЕР_2 , який знаходиться у власності ФГ «ЮКАН-2005,» та яким керував водій ОСОБА_2 без наявності підстав для такого зупинення, чим порушив п. 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів, регламентований постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання автомобільних перевезень пасажирів та вантажів» №422 від 20.05.2013 р. Позивач зауважив, що старший державний інспектор Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області ОСОБА_1 не повідомив водія транспортного засобу MAN TGX 18.440, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричіпом-самоскидом STAS SA342K, номерний знак НОМЕР_2 , який знаходиться у власності ФГ «ЮКАН-2005», про причину зупинки та не пред`явив направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі), чим порушив п 10 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів, регламентований постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання автомобільних перевезень пасажирів та вантажів» №422 від 20.05.2013 р. Також позивач зазначив, що зі складеного старшим державним інспектором Відділу державного нагляду контролю у Миколаївській області Васьківом О.В. акту №320516 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільними дорогами неможливо встановити дійсні обставини справи в частині наявності перевезення вантажу, як перевізника, оскільки товарно-транспортну накладну, зазначену в акті, неможливо ідентифікувати, а тому незрозуміло на підставі якого саме документу старший інспектор дійшов висновку, що саме ФГ «ЮКАН-2005» є перевізником вантажу. Як стверджує позивач, як на момент проведення перевірки, так і на момент прийняття оскаржуваної постанови в Україні існував режиму надзвичайної ситуації, яка була запроваджена розпорядженням Кабінету Міністрів України №338-р від 25.03.2020 р., у зв`язку з чим з огляду на приписи пункту 1.4 Положення №340 відповідач не мав права застосовувати до позивача зобов`язальні приписи через наявність самої лише обставини дії режиму надзвичайної ситуації. Враховуючи наведене вище, позивач вважає, що відповідачем протиправно застосовано до нього адміністративно-господарський штраф згідно оскаржуваної постанови.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
19.06.2023 р. до суду надійшли від Державної служби України з безпеки на транспорті відзиви на позовну заяву, в яких відповідач заперечив проти задоволення заявлених ФГ «ЮКАН-2005» до суду позовних вимог. Власну позицію відповідач аргументував тим, що під час перевірки виявлено порушення статті 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: вимог пункту 3.3 наказу Міністерства транспорту та зв`язку №385 від 24.06.2010 р. була відсутня особиста картка водія до цифрового тахографа. За вчинення наведеного вище порушення передбачена відповідальність згідно з вимогами абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Відповідач зазначив, що постанова №004148 від 03.05.2023 р. прийнята на основі акту №320516 від 31.03.2023 р., в якому посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області зазначене і конкретизоване порушення ФГ «ЮКАН-2005». Відповідач звернув увагу на те, що згідно товарно-транспортної накладної (далі ТТН) від 12.03.2023 р. автомобільним перевізником зазначено ФГ «ЮКАН-2005», вантажоодержувачем є ТОВ «ДП ВОРЛД ТІС ПІВДЕННИЙ». Відтак, зважаючи на те, що вантажоодержувачем є особа відмінна від позивача (суб`єкта господарювання), то, на думку відповідача, на момент перевірки мало місце саме надання послуг перевезення вантажу. Відповідач вважає, що твердження позивача про те, що послуг вантажного перевезення позивачем не надавалося і перевезення вантажу здійснювалося для власних потреб, є неправдивими. Отже, з огляду на викладене, посадовими особами Укртрансбезпеки під час рейдової перевірки було встановлено, що у водія була відсутня особиста картка водія до цифрового тахографа. Щодо решти доводів, викладених у позовній заяві, відповідач зазначив, що такі твердження не підтверджують порушення в діях контролюючого органу під час проведення рейдової перевірки, а оскаржуваний акт індивідуальної дії є таким, що прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.
У підготовчому засіданні 07.09.2023 р. оголошено перерву до 25.09.2023 р. о 13:30 год.
Усною ухвалою, проголошеною у судовому засіданні від 25.09.2023 р., суд ухвалив продовжити термін підготовчого засідання та оголосити перерву до 12.10.2023 р. о 10:30 год.
26.09.2023 р. до суду надійшли від представника відповідача письмові пояснення, в яких викладено роз`яснено стосовно додатків до відзиву на позовну заяву.
Справу призначено до судового розгляду по суті на 23.10.2023 р. об 11:00 год.
У судовому засіданні від 23.10.2023 р. судом заслухано пояснення та позицію представників сторін по суті спору та поставлено питання щодо можливості подальшого розгляду справи в письмовому провадженні.
Представники сторін погодилися з продовженням розгляду справи в письмовому провадженні.
Усною ухвалою, проголошеною у судовому засіданні від 23.10.2023 р., суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 р., у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та станом на 13.09.2023 р. не скасований.
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Враховуючи те, що наявних в матеріалах справи письмових доказів достатньо для вирішення справи по суті та немає перешкод для розгляду справи в порядку письмового провадження, задля захисту життя та здоров`я учасників справи, суд не вбачає підстав для відкладення чи перенесення розгляду справи, у зв`язку із чим закриває підготовче провадження у справі та призначає розгляд справи по суті в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 3 учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно з ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України),, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
На підставі приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, заслухавши представників сторін, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основий вид діяльності);
01.46 Розведення свиней;
01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві;
03.12 Прісноводне рибальство;
46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин;
46.23 Оптова торгівля живими тваринами;
47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами;
49.41 Вантажний автомобільний транспорт.
У власності Позивача дійсно перебуває транспортного засобу MAN TGX 18.440, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричіпом-самоскидом STAS SA342K, номерний знак НОМЕР_2 .
31.03.2023 р. на 262 км + 600 м автодороги Н-11 Дніпро-Кривий Ріг-Миколаїв старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Васьків О.В. на підставі направлення на рейдову перевірку №001604 від 27.03.2023 р. було проведено перевірку транспортного засобу MAN TGX 18.440, номерний знак НОМЕР_1 (тягач), з напівпричіпом-самоскидом STAS SA342K, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 , про що складено Акт №320516 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 31.03.2023 р.
За змістом цього акту водій 31.03.2023 р. о 10 год. 39 хв. на 262 км + 600 м автодороги Н-11 Дніпро-Кривий Ріг-Миколаїв, водій ОСОБА_2 , перевозив вантаж транспортним засобом MAN TGX 18.440, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричіпом-самоскидом STAS SA342K, номерний знак НОМЕР_2 , який перебуває у власності ФГ «ЮКАН-2005», перевозив вантаж згідно з ТТН №12 від «(«__».03.2023 р.» (дата не вказана), а саме: «пшениця». Автомобільний перевізник не забезпечив водія особистою карткою водія до цифрового картографа, передбаченої п. 3.3 розділу III наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010 р., чим порушено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз. 3 ч. 1 перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, а саме у водія відсутня особиста картку водія до картографа.
Також зазначено, що водій ОСОБА_2 з актом перевірки ознайомлений під підпис, причини порушення не визнав.
Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Укртрансбезпеки направлено на адресу ФГ «ЮКАН-2005» рекомендованим листом повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, призначеної на 03.05.2023 р.
Позивачем повідомлення про розгляд справи отримано 29.04.2023 р., що підтверджується відміткою на наявній у матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Як стверджує відповідач та не заперечує позивач, під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, призначеного на підставі акту №320516 від 31.03.2023 р. був присутній представник ФГ «ЮКАН-2005», який скористався своїм правом щодо надання письмових пояснень.
За змістом цих пояснень позивач підтвердив, що є власником відповідного транспортного засобу, однак зауважив, що за змістом Акту №320516, старшим державним інспектором Васьків О.В було встановлено, що ФГ «ЮКАН-2005» є автомобільним перевізником вантажу на підставі ТТН, яку неможливо ідентифікувати (відсутнє чітке зазначення дати ТТН), що не дозволяє чітко встановити на підставі якого саме документу інспектор встановив, що саме ФГ «ЮКАН-2005» використовує даний транспортний засіб для надання послуг з перевезення вантажу. Враховуючи наведене, позивач вважав, що притягнення його до адміністративної відповідальності може відбутися за відсутності доказової бази.
Позивач в цих поясненнях наголосив на відсутності в його діях правопорушення, передбаченого абз. 3 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», оскільки старшим державним інспектором Васьків О.В. при оформлені Акту №320516 не було достеменно встановлено хто саме використовує відповідний транспортний засіб як автомобільний перевізник.
За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідачем прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №004148 від 03.05.2023 р., якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 17 000, 00 грн.
Вважаючи вказану вище постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, ФГ «ЮКАН-2005» звернулося до суду із цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 р. затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі Порядок №1567).
Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Порядку №1567, рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
Пунктами 12-15 Порядку №1567 встановлено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.
Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно:
наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;
додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних
засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);
відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;
оснащення таксі справним таксометром;
відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у
реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;
додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;
наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;
додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;
виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);
виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні,
інших нормативно-правових актів.
Згідно пункту 17 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення.
Зупинення транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог пункту 15 Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів.
Відповідно до пунктів 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №422 від 20.05.2013 р. (далі - Порядок №422), зупинення транспортного засобу здійснюється для проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадовою особою в будь-який час на маршруті руху.
Зупинення транспортного засобу здійснюється посадовою особою, зокрема:
1) для перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт;
2) у разі виявлення нею таких порушень Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та/або Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні:
- посадки (висадки) пасажирів у невстановлених місцях, порушення в розміщенні візуальної інформації на автобусах, перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах без надання їм місць для сидіння, експлуатації таксі з порушенням вимог законодавства щодо облаштування, експлуатації транспортного засобу, що здійснює перевезення пасажирів та/або вантажів з явними ознаками технічної несправності;
- характеру руху транспортного засобу, що викликає підозру в спроможності водія керувати ним (різка зміна напрямку руху та (або) швидкісного режиму);
- відсутності номерних знаків на транспортному засобі, наявності даних, що свідчать про причетність транспортного засобу, водія, пасажирів до скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
З системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що є дві підстави для зупинення транспортного засобу, зокрема, для перевірки автомобільного перевізника щодо дотримання ним вимог законодавства про автомобільний транспорт; та у разі виявлення порушень, зазначених у пункті 4 Порядку №422.
При цьому як вбачається з норм Порядку №1567 та Порядку №422, у разі перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт може бути зупинений будь-який транспортний засіб у будь-який час, а не лише у разі виявлення порушень, зазначений у пункті 4 Порядку №422 як стверджує позивач.
Під час проведення перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт посадова особа Укртрансбезпеки може зокрема, перевірити: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку.
Твердження позивача про те, що посадовою особою Укртрансбезпеки не було повідомлено про причину зупинки та не пред`явлено направлення на перевірку не підтверджено будь-якими належними та допустимими доказами, а також це жодним чином не спростовує факт вчинення правопорушення та не може стати підставою для визнання протиправною оскаржувану постанову.
Крім того, позивачем не заперечується наявність направлення на рейдову перевірку.
Щодо тверджень позивача про те, пункт 1.4 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 р. не застосовується у разі надзвичайних ситуацій, то зазначаємо, що під час рейдової перевірки було порушено пункт 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 р., якою встановлено обов`язковість для автомобільних перевізників щодо використання тахографів, а відтак, це не спростовує факт наявності порушення, а саме: відсутності особистої картки водія до цифрового тахографа.
Крім того, пунктом 1.4 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів не конкретизовано, що розуміється під поняттям «інша надзвичайна ситуація», поширення на території України коронавірусу жодним чином не може впливати на можливість використання тахографа. Також зазначене
Положення стосується обліку та встановлення режиму праці та відпочинку водія та не встановлює для водіїв правових підстав для невикористання тахографу.
Відповідно до частини 19 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право, зокрема, використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку.
Згідно частини 2 статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Частиною 2 статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.
Під час рейдової перевірки унаслідок відсутності у водія особистої картки водія виявилося не можливим перевірити дотримання водієм режиму праці та відпочинку.
На підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» №303 від 13.03.2023 р. припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64 від 24.02.2022 р.
Проте, дія зазначеної постанови не поширяюється на проведення рейдових перевірок.
Таким чином, під час проведення рейдової перевірки посадова особа Укртрансбезпеки має право відповідно до пункту 15 Порядку №1567, зокрема, перевірити:
наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
додержання водієм режиму праці та відпочинку.
Приписами пункту 25 Порядку №1567 встановлено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Згідно пункту 26 Порядку №1567 про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
Позивачем повідомлення про розгляд справи отримано 29 квітня 2023 року, що підтверджується відміткою на копії рекомендованого повідомлення та трекінгом поштових відправлень з сайту Укрпошти.
Таким чином, відповідачем вжито усіх заходів щодо належного повідомлення позивача про розгляд справи, оскільки здійснено повідомлення у спосіб, визначений Порядком №1567.
При розгляді справи був присутній представник ФГ «ЮКАН-2005» та скористався своїм правом щодо надання письмових пояснень.
Щодо тверджень позивача про те, що він не є автомобільним перевізником і не здійснював перевезення вантажу слід зазначити таке.
Стаття 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», надає визначення основних термінів, які вживаються у даному законі, зокрема, автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення перевезення вантажів вантажними автомобілями.
Аналіз зазначеної норми дає підстави вважати, що перевезення на комерційній основі означають надання послуг, а перевезення за власний кошт перевезення для власних потреб.
Тобто дія закону поширюється на фізичних чи юридичних осіб автомобільних перевізників, які в процесі здійснення підприємницької діяльності перевозять вантаж для власних потреб чи надають послугу перевезення.
Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 р., зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р. за №128/2568 (далі Правила №363), наведені в цих Правилах терміни та поняття вживаються в такому значенні:
- перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;
- договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання;
- замовлення на перевезення вантажів - документ, який подає вантажовідправник перевізникові на доставляння обумовленої партії вантажів в узгоджені терміни;
- замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів;
- вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення;
- вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку;
- товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Відповідно до пункту 11.1 Правил №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
З системного аналізу законодавчих норм випливає, що автомобільним перевізником може бути фізична особа-підприємець або юридична особа, яка здійснює перевезення вантажів на комерційній основі чи за власний кошт.
При цьому здійснення перевезення за власний кошт свідчить про перевезення для власних потреб.
Згідно з ТТН від 12 березня 2023 року автомобільним перевізником зазначено ФГ «ЮКАН-2005», вантажоодержувачем є ТОВ «ДП ВОРЛД ТІС ПІВДЕННИЙ».
Відтак, зважаючи на те, що вантажоодержувачем є особа відмінна від позивача суб`єкта господарювання, то має місце саме надання послуг перевезення вантажу. А відтак твердження позивача про те, що послуг вантажного перевезення позивачем не надавалося і перевезення вантажу здійснювалося для власних потреб є неправдивими.
Факт здійснення господарської операції фіксується в товарно-транспортному документі і його наявність є обов`язковою, в такому випадку товарно-транспортний документ є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.
Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в рамках адміністративної справи №440/3783/18.
ТТН підтверджує факт надання послуг з перевезення вантажу, документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської діяльності з постачання, що підтверджено у постанові Верховного Суду від 29.04.2021 р. у справі №810/3713/16.
Таким чином, товарно-транспортна накладна є документом, що підтверджує факт надання послуг з перевезення вантажу.
Згідно статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Положеннями статті 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Положення статті 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 р. по справі №820/4624/17.
ФГ «ЮКОН-2005» є автомобільним перевізником в розумінні статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Виходячи зі змісту цієї норми Закону, перелік документів, які повинні мати водій для здійснення внутрішніх вантажних перевезень, зазначений у ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не є вичерпним, до таких документів належать також інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до п. 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів)на автомобільному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 р.:
контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської Угоди, що стосується роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (далі - ЄУТР).
Згідно з положеннями п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
При цьому п. 2.6 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті визначено, що ПСТ (пункт сервісу тахографів) виконують перевірку та адаптацію тахографів дотранспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі:
- установлення або заміни тахографа;
- ремонту тахографа;
- зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу;
- якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.
Відповідно до положень п. 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті ПСТ - пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР функції «майстерні або механіка» та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання.
При цьому, пунктом 2.7 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті передбачено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.
Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210х297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше.
Відповідно до висновку Верховного Суду. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.02.2020 р. у справі №820/4624/17: «54. Аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством. 63. З врахуванням вище викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що положеннями статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 р., та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010.».
З урахуванням наведеного, вважаємо, що передбачений у ст.48 Закону No2344-III перелік документів не є вичерпним. Згідно приписів Інструкції No385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом
Таким чином, в контексті ст.48 Закону No2344-III особисту картку водія необхідно відносити до категорії «інші документи, передбачені законодавством».
Отже, положеннями ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність особистої картки водія до цифрового тахографа, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів.
З огляду на вищевикладені обставини та норми права, суд дійшов до висновку, що позивачем дійсно було допущено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 2 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а, отже, оскаржена постанова за №004148 від 03.05.2023 р. про застосування до ФГ «ЮКАН-2005» адміністративно-господарського штрафу є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до приписів ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, постанова якого оскаржується, належним чином доведено правомірність свого рішення, тоді як позивачем не доведено своєї правової позиції та не спростовано доводи відповідача, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 72, 77, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 27.10.2023р.

Суддя О.М. Неклеса