Справа № 520/1471/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 р. Справа № 520/1471/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського Національного університету внутрішніх справ на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 13.03.23 року у справі № 520/1471/23

за позовом Харківського Національного університету внутрішніх справ

до ОСОБА_1

про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківський Національний університет внутрішніх справ, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про стягнення з ОСОБА_1 (далі - відповідач) вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 41136,50 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року у справі № 520/1471/23 відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року у справі № 520/1471/23 скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що на виконання 5 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 за № 261, Харківський національний університет внутрішніх справ було надіслано відповідачу повідомлення (лист вих. №7/151 від 11.11.2022) на адресу, яка була зазначена в контракті №233 від 01.09.2019 рекомендованим листом. Але даний конверт повернувся за зворотною адресою з відміткою «за закінченням терміну зберігання», тому відповідач вважається належним чином повідомлений, адже адреса яку вказав ОСОБА_1 в контракті №233, є останньою, дійсною, відомою адресою.

Позивач посилається на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б вказує, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним».

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Харківського Національного університету внутрішніх справ від 19.07.2019 року №240 о/с відповідача з 15 серпня 2019 року зараховано курсантом першого курсу до Харківського Національного університету внутрішніх справ.

На виконання наказу МВС від 01.03.2017 № 173 між відповідачем та Харківськім Національним університетом внутрішніх справ та Головним управлінням Національної поліції в Харківській області укладено контракт №233 про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.

Наказом Харківського Національного університету внутрішніх справ від 17.08.2021 № 334 о/с відповідача переведено для подальшого навчання за заочною формою до складу слухачів 4-го курсу факультету № 5 того же навчального закладу та був направлений з 25 серпня 2021 року для подальшого проходження служби до підрозділів Національної поліції України Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 25.08.2021 №492 о/с рядового поліції відповідача було призначено на посаду поліцейського.

Наказом Харківського Національного університету внутрішніх справ від 05.03.2022 № 112 відповідача відраховано зі складу слухачів у зв`язку з закінченням навчання з 05.03.2022.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 05.10.2022 № 479 о/с відповідача звільнено з 05.10.2022 року відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Згідно довідки-розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у Харківському Національному університеті внутрішніх справ, відповідач повинен відшкодувати 41136,50 грн, розрахунки відповідачем не оскаржувались, станом на день звернення до суду відповідач добровільно не відшкодував кошти пов`язані з його утриманням. В порядку досудового врегулювання спору відповідачу, за його останнім місцем реєстрації, позивачем неодноразово були направлені рекомендовані листи-повідомлення про суму витрат, пов`язаних з утриманням у Харківському Національному університеті внутрішніх справ та пропозицією добровільно їх відшкодувати, однак відповідачем не були отримані, а рекомендована кореспонденція повернута з відміткою «закінчення терміну зберігання».

Таким чином з досліджених доказів встановлено, що відповідач, навчаючись у Харківському Національному університеті внутрішніх справ, перебував на державному забезпеченні з 19 липня 2019 року по 05 жовтня 2022 року і вартість витрат, які пов`язані з утриманням його у навчальному закладі становила 41136,50 гривень.

У зв`язку із тим, що сума боргу відповідачем не сплачена, позивач звернувся до суду цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що станом на час звернення до суду позивачем не було дотримано порядку, який має передувати зверненню до суду у цій категорією справ, а саме - не надано до суду доказів надання відповідачу часу на добровільне відшкодування вартості витрат та відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 за № 901-VІІІ вищі навчальні заклади із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України і здійснювали навчання курсантів, слухачів, ад`юнктів та докторантів за державним замовленням з підготовки фахівців для потреб міліції, продовжують їх навчання та підготовку як фахівців для Національної поліції в межах раніше доведеного державного замовлення для потреб міліції.

Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 5 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 за № 261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:

дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до п. 2 Порядку № 261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Згідно з п. 3 Порядку № 261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).

Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.

Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.

Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.

На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.

Відповідно до п. 4 Порядку № 261 витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.

Отже, у разі укладення договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України між вищим навчальним закладом, територіальним органом внутрішніх справ та курсантом та проходження ним навчання на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України та договором.

Відповідні обов`язки покладаються на особу і у разі укладення контракту про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.

У разі звільнення з органів внутрішніх справ (зі служби в поліції) протягом трьох років після закінчення навчання, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Так, у даному випадку спір між сторонами виник з приводу відшкодування коштів, які витрачено на утримання ОСОБА_1 під час навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ, у зв`язку з тим, що відповідач звільнився за власним бажанням зі служби в органах Національної поліції менше ніж через три роки з моменту закінчення навчання.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 261 після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

Згідно з пункт 8 Порядку № 261 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

Колегія суддів зазначає, що за правилами положень статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 8 Порядку № 261 право на звернення до суду у позивача у цій категорії справ може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати.

Тобто, відповідно до Порядку № 261 позивач має вручити під підпис або надіслати відповідачу повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання такого повідомлення відшкодувати витрати із зазначенням їхнього розміру та реквізитів рахунку для перерахування коштів, за для того, щоб забезпечити можливість добровільно відшкодувати витрати на навчання і лише, у разі відмови відповідача, може звернутися до суду. Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення навчального закладу із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23 вересня 2021 року у справі № 520/11540/19, від 30 серпня 2022 року у справі № 480/8200/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 520/5837/2020 та від 13 січня 2023 року у справі № 440/2692/20.

Позивач в апеляційній скарзі наголошує, що повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати з довідкою про суму витрат, пов`язані з утриманням в закладі вищої освіти, які має відшкодувати відповідач, було надіслано відповідачу на адресу, яка була зазначена в контракті №233 від 01.09.2019 рекомендованим листом. Але даний конверт повернувся за зворотною адресою з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Разом з тим, як зазначив, позивач Головне управління Національної поліції в Харківській області надіслало лист від 11.10.2022 року №2812вс/119-12/01-2022, який отримано позивачем 21.10.2022 року, повідомлено Харківський Національний університет внутрішніх справ про звільнення відповідача зі служби.

З метою надання можливості ОСОБА_1 добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у Харківському Національному університету внутрішніх справ, відповідачу рекомендованим листом було направлено повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням його у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, вих. № 7/151 від 11.11.2022. Зазначене повідомлення відповідач не отримав, оскільки лист повернувся з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» від 23.12.2022.

Отже, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, з яких можливо встановити факт вручення відповідачу під підпис або надіслання відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах його особової справи, повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання такого повідомлення відшкодувати витрати із зазначенням їхнього розміру та реквізитів рахунку для перерахування коштів.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки станом на час звернення до суду позивачем не дотримано порядку, що має передувати зверненню до суду у цій категорії справ.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладених у постановах від 30.08.2022 у справі № 480/8200/20, від 06.04.2023 р. у справі № 440/4280/20.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, так як такі рішення приймались на підставі досліджених доказів у кожній конкретній справі.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмови у задоволенні адміністративного позову.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача у справі.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року у справі № 520/1471/23 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського Національного університету внутрішніх справ залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 по справі № 520/1471/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко