Справа № 260/5267/23
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 рокум. Ужгород№ 260/5267/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, В/Ч НОМЕР_1 ) в якому просить: визнати протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка має двох дітей віком до 15 років, за період 2017 року, 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; щодо нарахування та не виплати матеріальної допомоги за 2023 рік для вирішення соціально-побутових потреб, відповідно до п.1 розділу 24 Наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року; щодо нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби починаючи з 27.01.2016 року, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка має двох дітей віком до 15 років, за період 2017 року, 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; нарахувати та виплатити матеріальну допомогу за 2023 рік для вирішення соціально - побутових потреб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, відповідно до п.1 розділу 24 Наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року; нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожен повний.

Підставою для звернення до суду позивач зазначає порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин в зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача в частині не виплати останній: грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка має двох дітей віком до 15 років, за 2017-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, матеріальної допомоги за 2023 рік для вирішення соціально-побутових потреб, відповідно до п.1 розділу 24 Наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року, а також, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби починаючи з 27.01.2016 року.

Ухвалою судді від 03.07.2023 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачеві надати відзив на позовну заяву у разі її заперечення.

14.08.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого, військова частина НОМЕР_1 з позовними вимогами категорично не погоджується з наступних підстав:

Додаткова відпустка, згідно з Законом України «Про відпустки», надається працівникам, які мають дітей до 15 років, лише одному з батьків. Отже, при звільненні позивачки з військової служби їй потрібно було звернутися із заявою (рапортом) на ім`я командира військової частини про надання компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку, додавши до цієї заяви довідку, що батько її дітей не використав дану відпустку. На день звільнення зазначений рапорт від неї до військової частини НОМЕР_1 не надходив.

Відповідно до Наказу Міністерства Оборони України № 260 від 07.06.2018 року, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується лише на підставі рапорту військовослужбовця на ім`я командира військової частини про надання та виплату цієї допомоги. На момент звільнення такий рапорт від позивачки у військову частину НОМЕР_1 не надходив.

Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% виплачується в наступних випадках: при звільненні за станом здоров`я; у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину віком до 18 років. Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років). При цьому ОСОБА_1 звільнилися в запас з військової служби за іншим пунктом, а саме за підпунктом «г» пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), тому дана виплата для неї не передбачена.

Таким чином військовою частиною НОМЕР_1 всі виплати при вказаному звільненні ОСОБА_1 із військової служби були нараховані та виплачені вчасно та згідно з вимогами діючого законодавства України.

21.08.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 30.08.1999 року по 22.11.2004 року та з 27.01.2016 року по 09.03.2023 року.

18.02.2023 року за наказом № 50-рс командира 128 окремої гірсько-штурмової бригади (по особовому складу) відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнена в запас за пунктом «г» (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.03.2023 року №64 та уточнюючого наказу від 24.03.2023 року №79 виключена із списків особового складу військової частими НОМЕР_1 .

Вислуга років станом на 09.03.2023 року становить 16 років 03 місяці 16 днів.

Згідно наказу від 09.03.2023 року № 64 позивачу виплачено надбавку за особливості проходження служби в розмірі 100% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за відпрацьований період березня 2022 року; щомісячну премію в розмірі 589% за відпрацьований період березня 2023 року; грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік за 40 діб; грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік за 7 діб; грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, передбачену розділом 23 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, в розмірі 29425,20 грн.; одноразову допомогу у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з 27.01.2016 року; грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно за період служби в Збройних силах України, відповідно до вимог Постанови Кабінету міністрів України від 16.03.2016 року № 178, в сумі 61277,45 грн.

Разом з тим, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 24.03.2023 року № 79 пункт 2 параграфу 2 наказу № 64 від 09.03.2023 року викладено в наступній редакції: виплатити ОСОБА_1 : надбавку за особливості проходження служби в розмірі 100% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за відпрацьований період березня 2023 року; щомісячну премію в розмірі 589% за відпрацьований період березня 2023 року; грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, передбачену розділом 23 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, в розмірі 29425,20 грн.; грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік за 40 діб; грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік за 7 діб; грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно за період служби в Збройних силах України, відповідно до вимог Постанови Кабінету міністрів України від 16.03.2016 року № 178, в сумі 61277,45 грн.

При цьому, згідно вказаних наказів, одноразову грошову допомогу, після укладення військовослужбовцем першого контракту у військовій частині НОМЕР_1 ; підйомну допомогу, передбачену Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 року № 45, за період служби у військовій частині НОМЕР_1 не отримувала та матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань, передбачена розділом 24 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 за 2023 рік - не виплачено.

11.04.2023 року ОСОБА_1 звернулася до військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо нарахування та виплати їй: грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 27.01.2016 року по 09.03.2023 року включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених в строки індексації грошового забезпечення; матеріальної допомоги за 2023 рік для вирішення соціально -побутових потреб з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених в строки індексації грошового забезпечення; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби з 27.01.2016 року з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених в строки індексації грошового забезпечення; грошової компенсації за речове та пайове майно з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених в строки індексації грошового забезпечення; одноразової грошової допомоги, після укладення першого контракту військовослужбовцем у військові частині НОМЕР_1 , з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених в строки індексації грошового забезпечення.

Листом від 11.05.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 позивачу надано відповідь на її заяву та, в частині спірних правовідносин, зазначено наступне: Додаткова соціальна відпустка визначена Законом України «Про відпустки», в якому вказано, що додаткова соціальна відпустка працівникам, які мають дітей до 15 років надається одному з батьків. Отже, при звільненні Вас з військової служби Вам необхідно було звернутися із рапортом на ім`я командира військової частини про надання компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку та додати в додатку до рапорту довідку, що батько дітей не використав дану відпустку, та підтверджуючі документи про наявність дітей віком до 15 років. На день звільнення зазначений рапорт до командування військової частини не надходив. Виплата грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з Вами не проводилась у зв`язку з тим, що Ви не являєтесь ні ветераном війни, ні учасником бойових дій.

Відповідно до Наказу Міністерства Оборони України № 260 від 07.06.2018 року матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується лише за рапортом військовослужбовця на ім`я командира військової частини про надання цієї допомоги. Рапорт у військову частину стосовно даної виплати не надходив.

Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% виплачується в наступних випадках: при звільненні за станом здоров`я; у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину віком до 18 років. Ви звільнилися з військової служби у запас за підпунктом «г» пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), отже ви звільнилися за іншим пунктом.

На підставі абзацу 2 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям пру звільненні з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413. Згідно з підпунктом «г'» пункту 1 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» такі сімейні обставини чи поважні причини можуть бути застосованими лише в мирний час. Перелік сімейних обставин та поважних причин в умовах особливого періоду та воєнного стану визначений самим законом (підпунктом «г» пункту 2, підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»). Таким чином, військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, під час дії воєнного стану не можуть бути звільнені через сімейні обставини або інші поважні причини, які встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413.

Враховуючи зазначене, під час дії воєнного стану відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які проходили військову службу за контрактом, та звільнені через сімейні обставини або інші поважні причини.

Вважаючи дії військової частини щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю- жінці, яка має двох дітей віком до 15 років, за 2017 та 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; щодо нарахування та не виплати матеріальної допомоги за 2023 рік для вирішення соціально-побутових потреб, щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби починаючи з 27.01.2016 року протиправними та необгрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Законів України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян» № 2169-ІХ від 01.04.2022 року, Закону України від 15.11.1996 року №504/96- ВР «Про відпустки», Наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи в цій частині, суд зважає на таке.

Що стосується позовних вимог про нарахування та виплату грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка має двох дітей віком до 15 років, за період 2017 року, 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, суд зазначає наступне.

Державні гарантії права на відпустки працівників, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначає Закон України "Про відпустки" від 05.11.1996 №504/96-ВР (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 504/96-ВР).

Відповідно до ст. 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно зі ч. 8 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону №504/96-ВР одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст. 73 Кодексу законів про працю України). За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Вказана норма діє з 01.01.2010, тобто з часу набуття чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту багатодітних сімей" від 19.05.2009 №1343-V та до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-XII).

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів (п. 17 ст. 10-1 Закону № 2011-XII).

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець (п. 18 ст. 10-1 Закону № 2011-XII).

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється (п. 18 ст. 10-1 Закону № 2011-XII).

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів (п. 17 ст. 10-1 Закону № 2011-XII).

Крім того, суд враховує, що ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набула за період проходження нею військової служби.

Так правові висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 у справі № 620/4218/18.

Крім того, відповідно до п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не проведено з нею усіх необхідних розрахунків, зокрема, щодо нарахування та виплати грошових компенсацій за невикористані календарні дні додаткової відпуски, як матері, яка має двох дітей віком до 15 років за 2017-2018 роки. Відповідачем факт невиплати за 2017-2018 роки компенсації за відпустку не заперечується.

Відтак, не є обґрунтованими доводи відповідача про те, що з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, позивач не набула відповідного права на отримання грошової компенсації за не отримані додаткові відпустки.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача, що позивач щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки не зверталася на час виключення її із списків військової частини, оскільки відповідно до Закону саме на відповідача покладено обов`язок здійснити розрахунок з особою, звільненою з військової служби, на день виключення із списків особового складу за всіма видами належного йому на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити їй грошову компенсацію за дні невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки, як матері, яка має двох дітей віком до 15 років за 2017-2018 роки.

Відтак, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Оцінюючи наявність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, яка передбачена Розділом XXIV Порядку, затвердженого Наказом від 07.06.2018 № 260, суд виходить із такого.

Відповідно до п.п. 1-2 Розділу XXIV Порядку військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами.

Згідно з п. 7 Розділу XXIV Порядку розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

За приписами п. 9 Розділу XXIV Порядку виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Із наведених вище положень законодавства вбачається, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за заявою військовослужбовця, який проходить службу, на підставі наказу командира військової частини, у разі наявності фонду грошового забезпечення.

Відповідна правова позиція є усталеною на рівні правозастосовної практики та відображена, зокрема, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.08.2019 року по справі № 814/238/17.

Перелік обставин, коли військовослужбовцю надається матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, регламентується окремим дорученням Міністра оборони України № 2683 від 01.02.2023 року.

Тож отримати допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення можна виключно за наявності таких підстав: смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків; поранення військовослужбовця під час виконання завдань під час воєнного стану; у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини; порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та/або хімієтерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит B, C; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку із хворобою (сумарно більше як 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів; сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтерновані в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

В окремому дорученні йдеться про те, що «інші підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розміри будуть доведені окремим рішенням Міністра оборони».

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за місцем служби згідно з рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира, а командиру наказу вищого командира за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

У рапорті на ім`я командира військової частини вказується причина звернення та додаються документи, що її підтверджують.

Слід зазначити, що цей вид допомоги не є обов`язковою виплатою, у тому числі й у разі звільнення, разом з тим, перед звільненням особа може звернутись із відповідним рапортом про виплату допомоги.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, за час проходження служби в період з 01.01.2023 року по 09.03.2023 року позивач не подав рапорт, яким просив клопотання перед вищим командуванням про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, натомість, після звільнення з військової служби, звернувся із заявою про виплату, в тому числі, матеріальної допомоги за 2023 рік для вирішення соціально -побутових потреб з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплачених в строки індексації грошового забезпечення без зазначення обставин для її виплати із наданням відповідних підтверджуючих документів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, яка передбачена Розділом XXIV Порядку, затвердженого Наказом від 07.06.2018 № 260, є необґрунтованими, а відтак, в цій частині позову слід відмовити.

Щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби починаючи з 27.01.2016 року, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», судом встановлено наступне.

Як уже було вказано судом, в наказі в/ч від 09.03.2023 року № 64 було вказано про необхідність виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з 27.01.2016 року, при цьому, в наказі від 24.03.2023 року № 79, яким внесено зміни у наказ № 64, виплата даної допомоги відсутня.

На заяву позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідач зазначив про відсутність правових підстав для її виплати з огляду на те, що під час дії воєнного стану відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які проходили військову службу за контрактом, та звільнені через сімейні або інші поважні причини.

Разом з тим, позивач наполягає на наявності у неї права на виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з огляду на наявність у неї необхідної вислуги років (понад 10 років).

В контексті наведеного суд зазначає, що згідно абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону № 2011 військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому суд зауважує, що вищезазначене законодавчі норми не обмежують право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення при звільнення через сімейні обставини виключно у мирний час, як стверджує відповідач у поданому відзиві.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач звільнений з військової служби на підставі пп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та календарна вислуга становить 16 років 03 місяці 16 днів.

Так, відповідно до пп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні обставини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII.

Розмір такої допомоги визначається у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача.

Однак, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту нарахування та виплати позивачу такої грошової допомоги, станом на час його звільнення.

Відтак, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка має двох дітей віком до 15 років, за період 2017 року, 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка має двох дітей віком до 15 років, за період 2017 року, 2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

4. Визнати протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

6. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

7. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СуддяС.І. Рейті