Справа № 520/4449/22
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 р. Справа № 520/4449/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 (суддя: Білова О.В., м. Харків) по справі № 520/4449/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту - ГУ ДПС у Харківській області, відповідач, контролюючий орган), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 30459-2414-2035 від 20.12.2021 щодо нарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018 рік в розмірі 8380,47 грн. (вісім тисяч триста вісімдесят гривень 47 копійок);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 30457-2414-2035 від 20.12.2021 щодо нарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в розмірі 9393,42 гр.н (дев`ять тисяч триста дев`яносто три гривні 42 копійки);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 0-2035 від 10.12.2021 щодо нарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2020 рік в розмірі 9745,52 грн. (дев`ять тисяч сімсот сорок п`ять гривень 52 копійки).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки останнім неправильно кваліфіковано належне ОСОБА_1 майно як об`єкт справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за ставкою 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв. м. площі об`єкту, замість належної - 0,1%, що передбачена для типів «Інші будівлі», до яких і має відноситися належна їй нежитлова нерухомість.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 у справі №520/4449/22 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області №30459-2414-2035 від 20.12.2021 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в частині податкового зобов`язання в сумі 7542,43 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області №30457-2414-2035 від 20.12.2021 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в частині податкового зобов`язання в сумі 8454,08 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області №0-2035 від 10.12.2021 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в частині податкового зобов`язання в сумі 8682,38 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) з Головного управління ДПС у Харківській області на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) за рахунок бюджетних асигнувань частину суми сплаченого судового збору в розмірі 889,96 грн. (вісімсот дев`яносто дев`ять гривень дев`яносто шість копійок)

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 у справі № 520/4449/22 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що з огляду на наявну в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інформаційних базах ГУ ДПС у Харківській області інформацію щодо належності ОСОБА_1 на праві власності, зокрема, нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 225,1 кв. м., та відсутність відомостей про її функціональне призначення, а також, враховуючи, що позивач здійснює торговельну діяльність, контролюючим органом правомірно було застосовано ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 1% як для торгівельних будівель та винесено відповідні податкові повідомлення-рішення.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив докази та встановив обставини справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власницею нежитлової будівлі літ. «И-2» загальною площею 225,1 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Відносно вказаного майна ГУ ДПС у Харківській області були прийняті податкові повідомлення-рішення про нарахування ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

-№ 30459-2414-2035 від 20.12.2021 за 2018 рік на суму 8380,47 грн. за формою «Ф»;

-№ 30457-2414-2035 від 20.12.2021 за 2019 рік на суму 9393,42 грн. за формою «Ф»;

-№ 0-2035 від 10.12.2021 за 2020 рік на суму 9745,52 грн. за формою «Ф».

Згідно з Додатком №1 до Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 №542/17, ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: будівлі готельні - 1 відсоток; будівлі офісні - 1 відсоток; будівлі торговельні - 1 відсоток; гаражі - 0,1 висотка; будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; інші будівлі -0,1 відсотка.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем при обрахунку сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_2 (нежитлове приміщення), застосовано ставку податку 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом до відповідного податкового періоду за 1 кв. метр, як для будівель торговельних.

Відповідно до Рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», ставка податку для будівель торговельних становила:

- за 2018 рік - 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на січень відповідного року (3723,00 грн), а саме: 37,23 гривні за квадратний метр;

- за 2019 рік - 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на січень відповідного року (4173,00 грн.), а саме: 41,73 гривні за квадратний метр (відповідно до Рішення № 542/17, зі змінами та доповненнями, внесеними рішенням Харківської міської ради 19 сесії 7 скликання від 18.04.2018 № 1041/18);

- за 2020 рік - 1 % від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на січень відповідного року (4723,00 грн.), а саме: 47,23 гривні за квадратний метр (відповідно до Рішення № 542, зі змінами та доповненнями, внесеними рішенням Харківської міської ради 23 сесія 7 скликання від 28.11.2018 № 1284/18).

Таким чином, відповідачем здійснено такий розрахунок податку за об`єкт нежитлової нерухомості, належний позивачці на праві власності та розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 225,1 м2:

- за 2018 рік - в сумі 8 380,47 грн. (225,1 м.кв. х 37,23 грн.) за податковим повідомленням-рішенням від 20.12.2021 № 30459- 2414-2035;

- за 2019 рік - в сумі 9 393,42 грн. (225,1 м.кв. х 41,73 грн.) за податковим повідомленням-рішенням від 20.12.2021 № 30457- 2414-2035;

- за 2020 рік - в сумі 9 745,52 грн. (225,1 м.кв. х 47,23 грн./12 х 11) за податковим повідомленням-рішенням від 20.12.2021 № 0916964- 2414-2035, з урахуванням припису п.52-5 підрозділу ХХ «Інші перехідні положення» ПК України, згідно з яким об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу в період з 1 березня по 31 березня 2020 року).

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернулася за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у спірних правовідносинах помилково кваліфікував нежитлову власність заявника у якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за ставкою - 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. площі будівлі, хоча вірним в даному випадку є застосування ставки податку у розмірі 0,1% за 1 кв.м. площі будівлі. Відтак, податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік на суму 7542,43 грн., за 2019 рік на суму 8454,08 грн., за 2020 рік на суму 8682,38 грн. визначені безпідставно, з огляду на що спірні податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 30459-2414-2035 від 20.12.2021, № 30457-2414-2035 від 20.12.2021 та № 0-2035 від 10.12.2021 у відповідних частинах підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За визначенням, наведеним у ст.265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп.266.1.1 п.266.1 ст.261 ПК України).

Як встановлено положеннями пп.266.3.1 та 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом п.266.5.1 ст.266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.266.6.1 п.266.2 ст.266 ПК України).

Пунктами 14.1.129 та 14.1.129-1 ПК України об`єкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії об`єкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.

Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що визначення ставки податку, яку слід застосовувати до нерухомого майна, як об`єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки в порядку ст. 266 ПК України контролюючим органом має здійснюватися на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з обов`язковим урахуванням місця розташування (зональності) та типу чи категорії такого об`єкту нерухомості.

Так, з наявної в матеріалах справи копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (далі - Державний реєстр речових прав на нерухоме майно) щодо належного ОСОБА_1 на праві приватної власності об`єкту нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що цей об`єкт є нежитловою будівлею літ. «И-2», загальною площею 225,1 кв. м. (а.с.7).

Відомості про тип та категорію вказаної будівлі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

Разом з цим, з наданої позивачем до суду першої інстанції копії акту прийому-передачі об`єкту нерухомого майна від 14.10.2009, складеного на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14.10.2009, вбачається, що придбана ОСОБА_1 у ВАТ «Харківський завод електротехнічного обладнання» нежитлова будівля літ. «И-2» загальною площею 225,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є будівлею котельної (1-й пов.цегл.), інвентарний номер 01002 (а.с. 8).

Наведена інформація відповідає відомостям, зазначеним в Експлікації приміщень Технічного паспорту на вказану будівлю, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 9-12).

З наведеного слідує, що відповідач безпідставно класифікував належну позивачу нежитлову будівлю літ «И-2» загальною площею 225,1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , як торговельну.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, доводи відповідача про можливість класифікації будівлі позивачки як торговельної виключно на підставі виду діяльності, за яким вона зареєстрована як ФОП, є неприйнятними, оскільки, по-перше, суб`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізична особа - власник майна, а не ФОП. Крім того, наявність об`єкта нерухомості у власності особи, яка одночасно зареєстрована як приватний підприємець, жодним чином не доводить його певне цільове призначення. Тим більше, за наявності інформації про таке призначення у документах, що були підставою виникнення права власності на такий об`єкт.

Як зазначалось вище, ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням міської ради, зокрема.

Так, Додатком 1 до рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 №542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», з урахуванням змін, внесених рішенням Харківської міської ради від 28.11.2018 № 1284/18, встановлено такі ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб: будівлі готельні - 1 відсоток; будівлі офісні - 1 відсоток; будівлі торговельні - 1 відсоток; гаражі - 0,1 відсотка; будівлі промислові та склади - 0,25 відсотка (виключено з 01.01.2019); будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; інші будівлі - 0,1 відсотка.

Виходячи зі змісту вказаного рішення, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 1% застосовується до готельних, офісних, торговельних будівель та будівель для публічних виступів.

Належна позивачу нежитлова будівля літ «И-2» загальною площею 225,1 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 , не відноситься до жодної з наведених категорій.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області були винесені відповідачем на підставі самостійно визначених ним грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, обрахованих у зв`язку із застосуванням до належного позивачу на праві власності нежитлового приміщення ставки податку у розмірі 1%.

При цьому, відповідачем не надано жодного доказу віднесення належного ОСОБА_1 нежитлового приміщення до будь-якої з вказаних вище категорій будівель (готельних, офісних, торговельних будівель та будівель для публічних виступів) та ніяким чином не обґрунтовано застосування ним саме такої ставки податку у розмірі 1% до вказаної будівлі.

Доводи апелянта про невідображення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо цільового призначення нежитлової будівлі літери «И-2» площею 225,1 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , чим останній, з-поміж іншого, обґрунтовує правомірність винесення оскаржуваних рішень, не спростовують обов`язку відповідача за відсутності такої інформації вжити заходів, спрямованих на з`ясування типу (цільового призначення) вказаної будівлі для визначення розміру ставки податку, та не наділяють контролюючий орган правом на власний розсуд, без законного на те обґрунтування, визначати будь-яку ставку податку.

Неприйнятними є і доводи відповідача про те, що позивачка має звернутись до органу, уповноваженого на ведення Державного класифікатора Державного науково-дослідного інституту автоматизованих систем у будівництві Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України для отримання експертного висновку щодо приналежності описаного об`єкта нерухомості до певного класу будівель за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого Наказом від 17.08.2020 № 507 Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації, оскільки відповідної умови ані приписи ПК України, ані Рішення Харківської міської ради Харківської області від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» не містять.

Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності підстав для застосування при визначенні ставки податку до об`єкту нерухомого майна (належного позивачу нежитлового приміщення) у розмірі 1% контролюючим органом ані до суду першої, ані апеляційної інстанцій не надано.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Новік проти України" (18.12.2008) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

У справі "Щокін проти України" Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні будь-які підстави при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, застосовувати ставку у розмірі 1%, враховуючи відсутність у встановлених законодавством джерелах відомостей, необхідних для ідентифікації, зокрема, типу відповідного об`єкта нерухомості, що є обов`язком в даному випадку.

Тобто, податковий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік відомостей та джерел їх отримання, необхідних для правильного визначення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позбавлений можливості визначати розмір такої ставки на власний розсуд. В даному випадку, визначивши ставку податку до належного позивачу нерухомого майна у розмірі 1% без належного на те обґрунтування та законних підстав, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.

Колегія суддів зазначає, що положення статті 4 ПК України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт4.1.4. пункту4.1. статті4 Податкового кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 року у справі № 822/2687/17.

Верховний Суд в даному рішенні прийшов до висновку, що вирішення спору у цій справі на користь платника податків обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В силу ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач правомірності свого рішення належним чином не довів.

Разом з цим, слід зазначити, що під час розгляду справи також не встановлено підстав звільнення ОСОБА_1 від сплати податку або застосування нульової ставки такого податку, як і не підтверджено підстав віднесення будівлі позивачки до будівель готельних, офісних, для публічних виступів, гаражів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує наявність підстав для сплати нею податку за ставкою 0,1 %, як для «інших будівель», із застосуванням якої сума податку, що підлягала сплаті за належну їй будівлю за 2018 рік складає 838,04 грн., за 2019 рік - 939,34 грн., за 2020 рік - 1063,14 грн..

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області за 2018 рік № 30459-2414-2035 від 20.12.2021 є правомірним в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 838,04 грн., податкове повідомлення-рішення за 2019 рік № 30457-2414-2035 від 20.12.2021 - в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 939,34 грн., податкове повідомлення-рішення за 2020 рік № 0-2035 від 10.12.2021 - в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 1063,14 грн..

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.11.2019 по справі №803/1672/16, у випадку встановлення правомірності нарахування частини суми грошового зобов`язання оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за основним платежем та можливості обрахунку розміру такої суми, суд, в силу наданих процесуальним законом повноважень, не позбавлений можливості скасувати податкове повідомлення-рішення у відповідній частині.

Вказаний висновок пов`язаний з наявним у суду обов`язком встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін задля дотримання офіційного з`ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого у частині 4 ст. 9 КАС України.

Згідно з ч.1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік на суму 7 542, 43 грн., за 2019 рік на суму 8 454,08 грн., за 2020 рік на суму 8 682,38 грн. визначені безпідставно, відтак спірні податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 30459-2414-2035 від 20.12.2021, № 30457-2414-2035 від 20.12.2021 та № 0-2035 від 10.12.2021 у відповідних частинах підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на результат апеляційного розгляду, судові витрати відповідно до ст.139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 по справі № 520/4449/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова Т.С. Перцова