Справа № 420/21748/23
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 , що полягає у нерозгляді рапортів військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , від 24.05.2023 р., від 10.07.2023 року та від 23.07.2023 року (вх. від 24.07.2023 року) про звільнення останнього з військової служби на підставі абз. 8 пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 , розглянути рапорти військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , від 24.05.2023 р., від 10.07.2023 року та від 23.07.2023 року (вх. від 24.07.2023 року) про звільнення останнього з військової служби на підставі абз. 8 пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 , звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з військової служби на підставі абз. 8 пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ) понесені ним судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на даний момент він проходить військову службу за посадою розвідник-номер обслуги 1 відділення розвідувального взводу 2 батальйону морської піхоти НОМЕР_4 .

Згідно Рішення № 429 від 28.04.2005 року Виконавчого комітету Іллічівської міської ради, ОСОБА_2 від 28.04.2005 року була призначена опікуном ОСОБА_3 , займалася його вихованням та утриманням до повноліття. Таким чином, ОСОБА_2 , було передано право здійснювати батьківське піклування щодо позивача, ОСОБА_1 , а отже, на підставі вищевказаного рішення, батьківські права відносно позивача залишаються лише за ОСОБА_2 .

У позові повідомлено, що після призову позивача, ОСОБА_1 , до лав Збройних Сил України, у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка наділена батьківськими правами відносно позивача, погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим вона потребує постійного стороннього догляду, оскільки є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК, серії 10 ААВ № 572199, виданою КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» від 22.07.2013 року, а також довідкою № 554, виданою Управлінням соціальної політики Іллічівської міської ради від 11.11.2013 року.

Позивач вважає, що опікун/піклувальник, що наділений батьківськими правами, відносно військовослужбовця, у разі наявності інвалідності І чи ІІ групи має підпадати під положення абзацу 5 підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», адже такі особи потребується такого ж захисту, підтримки, догляду і піклування як і батьки.

На підставі викладеного, як стверджує позивач, він неодноразово звертався до керівництва військової частини НОМЕР_2 з рапортами про звільнення. Однак, йому постійно повідомляли, що наданих ним документів недостатньо для звільнення, а пізніше взагалі повідомили, що документи загубилися і потрібен новий рапорт з повним пакетом документів, також не надавали підтвердження про отримання рапорту та документів до нього.

08.08.2023 року представником позивача, адвокатом Шаповаловим А.М., було направлено адвокатський запит до військової частини НОМЕР_2 з метою отримання інформації щодо розгляду рапортів позивача про звільнення, однак жодної відповіді на адвокатський запит представником позивача адвокатом Шаповаловим А.М. отримано не було.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем протиправно не розглянуто рапорти позивача від 25.04.2023 року, від 10.07.2023 року та від 24.07.2023 року, про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, що свідчить про наявність протиправної бездіяльності відповідача та порушення законних прав позивача.

Отже, з метою ефективного засобу забезпечення свого порушеного права та досягнення бажаного результату, внаслідок такого способу захисту, запобігання подальшій нескінченній протиправній бездіяльності відповідача, позивач вважає за необхідне звернутись також із вимогою щодо зобов`язання відповідача звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби.

Ухвалою суду від 28.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 28.08.2023 року витребувано від військової частини НОМЕР_2 належним чином засвідчені копії письмових доказів, а саме:

витяг з Журналу (табелю) реєстрації рапортів за період з 24.05.2023 року по день надання відповіді включно, відносно УСІХ рапортів, поданих військовослужбовцем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

інформацію (витяг з Журналу/табелю реєстрації рапортів) про дату надходження та реєстраційний індекс відносно УСІХ рапортів, поданих військовослужбовцем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

інформацію (витяг з Журналу/табелю реєстрації рапортів) звідки одержано, дата, індекс взяття на контроль відносно УСІХ зареєстрованих рапортів, поданих військовослужбовцем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

витяг з Журналу/табелю реєстрації рапортів про зміст резолюції, її дата, автор, виконавець та строк виконання відносно УСІХ зареєстрованих рапортів, поданих військовослужбовцем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

витяг з Журналу/табелю реєстрації рапортів щодо дати, індекс, змісту документа, прийнятого рішення, виконавця та дата зняття з контролю відносно УСІХ зареєстрованих рапортів, поданих військовослужбовцем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

витяг з Журналу/табелю реєстрації рапортів щодо номеру справи за номенклатурою відносно УСІХ зареєстрованих рапортів, поданих військовослужбовцем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

копію особової справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , розвідника-номер обслуги 1 відділення розвідувального взводу 2 батальйону морської піхоти ВЧ НОМЕР_2 , молодшого сержанта.

12.09.2023 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач вимоги позовної заяви не визнає у повному обсязі, як такі, що є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству.

Заперечуючи проти вимоги щодо визнання бездіяльності щодо не розгляду рапортів військовослужбовця, відповідачем повідомлено, що перший рапорт від 24.05.2023 про звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 було отримано та зареєстровано військовою частиною НОМЕР_2 за вх. № 18972 від 26.05.2023 року. Листом за вихідним № 182/5515 від 10.06.2023 військова частина сповістила та ознайомила позивача про що свідчить його особистий підпис на першій сторінці відповіді, що станом на теперішній час відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 . Кім того, військовою частиною НОМЕР_2 був розглянутий другий рапорт позивача від 23.07.2023 про звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 , який було отримано та зареєстровано військовою частиною НОМЕР_2 за вх. №25178 від 24.07.2023 року. За вихідним № 182/9232 від 03.09.2023 військова частина НОМЕР_2 сповістила та направила відповідь на адресу позивача засобами « ІНФОРМАЦІЯ_3 » накладна №692, що станом на теперішній час відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 . Також, ввійськовою частиною НОМЕР_2 був розглянутий адвокатський запит ОСОБА_4 , від 08.08.2023 відносно військовослужбовця ОСОБА_1 , який було отримано та зареєстровано військовою частиною НОМЕР_2 за вх. № 1078/1/181 від 18.08.2023 року та надано обгурнтовану відповідь від 06.09.2023 року.

Отже, як стверджує відповідач, дані рапорти були розглянуті та відповіді були надані,тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо підстави звільнення, яку зазначив військовослужбовець у рапортах про звільнення, у відзиві вказано, що приписами ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено однією із умов звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Проте, у ході перевірки документів наданих до рапортів, встановлено, відсутність висновку медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я щодо потреби постійного догляду за бабусею - ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи. Разом з цим, згідно наданої позивачем довідки Управління соціальної політики Іллічівської міської ради № 554 від 11.11.2013 встановлено лише факт перебування ОСОБА_2 на обліку в Управлінні соціальної політики Іллічівської міської ради як інвалід ІІ групи.

З підстав викладеного відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

21.09.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив.

Так, у відповіді на відзив позивач зазначає про невірне трактування відповідачем п.п. г) п. 2ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наголошує на тому, якщо у особи (в даному випадку ОСОБА_2 ) встановлена ІІ група інвалідності, то не потрібно додатковий висновок МСЕК або ЛКК про потребу у постійному догляді, адже у нормі закону чітко вказано «або».

Ухвалою суду від 25.09.2023 року у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_2 про закриття провадження у справі відмовлено.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходило, інших заяв, клопотань та додаткових доказів до суду не надано.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (далі позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12.05.2022 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 за посадою навідник НОМЕР_5 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_6 від 26.11.2019 року.

Згідно свідоцтва про зміну імені від 20.01.2016 року серії НОМЕР_7 , що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_5 , 18.10.1999 року змінив прізвище на ОСОБА_1 .

Відповідно свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_8 у графі «мати» записано ОСОБА_6 , «батько» ОСОБА_7 .

Рішенням № 429 від 28.04.2005 року Виконавчого комітету Іллічівської міської ради Тенц Світлану Віталіївну, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , призначено опікуном ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

15.02.2008 року видано посвідчення ОСОБА_2 про те, що вона є опікуном.

Одночасно ОСОБА_2 є бабусею ОСОБА_9 , що підтверджується наявними в матеріалах справи документами (свідоцтво про народження ОСОБА_6 , свідоцтво про народження ОСОБА_10 , довідка про розірвання шлюбу від 21.02.1981 року, свідоцтво про розірвання шлюбу від 05.06.2002 року, свідоцтво про розірвання шлюбу від 20.06.1984 року).

Згідно довідки від 19.05.2023 року про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_3 , до складу сім`ї/ зареєстрованих входять ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Усього 2 особи.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК, серії 10 ААВ № 572199, виданою КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» від 22.07.2013 року, а також довідкою № 554, виданою Управлінням соціальної політики Іллічівської міської ради від 11.11.2013 року.

24.05.2023 року позивач подав рапорт тимчасово в.о. командира розвідувального взводу, 2 батальйону морської піхоти, молодшому сержанту ОСОБА_11 , в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його згідно абз. 8 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-ХІІ у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

До рапорту від 24.05.2023 року позивачем додано:

1.Нотаріально завірена копія військового квитка ОСОБА_1 від 26.11.2019 року, серії НОМЕР_6 ;

2. Нотаріально завірена копія паспорту ОСОБА_1 ;

3. Нотаріально завірена копія РНОКПП ОСОБА_1 ;

4. Нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_12 від 07.12.1999 року, серії НОМЕР_9 ;

5. Нотаріально завірена копія свідоцтва про зміну імені (прізвища з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 » ) від 20.01.2016 року, серії НОМЕР_7 ;

6. Нотаріально завірена копія довідки № 9959 про реєстрацію місця проживання перебування особи ОСОБА_1 від 01.03.2016 року;

7. Нотаріально завірена копія паспорту ОСОБА_6 ;

8. Нотаріально завірена копія РНОКПП ОСОБА_6 ;

9. Нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 від 30.06.1981 року, серії НОМЕР_10 ;

10. Нотаріально завірена копія довідки №22/04-60 від 14.02.2002 року;

11. Нотаріально завірена копія паспорту ОСОБА_2 ;

12. Нотаріально завірена копія РНОКПП ОСОБА_2 ;

13. Нотаріально завірена копія свідоцтва про народження ОСОБА_15 від 20.01.1959 року, серії НОМЕР_11 ;

14. Нотаріально завірена копія свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_16 від 20.06.1984 року, серії НОМЕР_12 ;

15. Нотаріально завірена копія довідки № 77/02-58 від 11.07.2003 року;

16. Нотаріально завірена копія свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_2 від 05.06.2002 року, серії НОМЕР_13 ;

17. Нотаріально завірена копія довідки № 64/04-60 від 06.06.2002 року;

18. Належним чином завірена копія рішення № 429 Виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 28.04.2005 року;

19. Нотаріально завірена копія довідки ОСОБА_2 до акту огляду МСЕК, серії 10 ААВ, № 572199 від 22.07.2013 року;

20. Нотаріально завірена копія довідки №554, видана Управлінням соціальної політики Іллічівської міської ради від 11.11.2013 року;

21. Нотаріально завірена копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 від 07.10.2013 року, серії ААЗ № 507248;

22. Нотаріально завірена копія посвідчення ОСОБА_2 № 77 про призначення опікуном від 15.02.2008 року;

23. Належним чином завірена копія довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб № 15-2625 від 09.05.2023 року.

10.06.2023 року за вих..№182/5515 рапорт позивача від 24.05.2023 року було розглянуто та повідомлено про відсутність підстав щодо звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Серед іншого, у листі відповіді зазначено, що у ході перевірки документів наданих до рапорту, встановлено, відсутність висновку медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я щодо потреби постійного догляду за Вашою бабусею ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи.

Позивач ознайомлений з даною відповіддю відповідача 26.06.2023 року.

Як зазначено позивачем, 10.07.2023 року він знову звернувся до тимчасово в.о. командира розвідувального взводу з рапортом про його звільнення на підставі абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-ХІІ у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.

Докази на підтвердження реєстрації даного рапорту у Військовій частині НОМЕР_2 до суду не надані. Відповідь на Рапорт позивача від 10.07.2023 року відповідачем не надано.

23.07.2023 позивач подав рапорт командиру розвідувального взводу, 2 батальйону морської піхоти, Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його згідно абз. 8 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-ХІІ у зв`язку з наявністю одного із своїх батьків з інвалідністю ІІ групи.

На рапорті від 23.07.2023 року проставлена резолюція «Не підтверджено родинний зв`язок з ОСОБА_2 , звільнення буде можливе після даного підтвердження».

У листі від 03.09.2023 за вих.. №182/9232 за результатами розгляду рапорту позивача від 23.07.2023 повідомлено про відсутність підстав для звільнення відповідно абз. 8 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-ХІІ. Підстави відмови у задоволенні рапорту від 23.07.2023 повністю відповідають зазначеному у листі-відповіді військової частини НОМЕР_2 10.06.2023 року за вих..№182/5515 на рапорт від 24.05.2023 року.

08.08.2023 року представником позивача, адвокатом Шаповаловим А.М., було направлено адвокатський запит до військової частини НОМЕР_2 з метою отримання інформації щодо розгляду рапорту позивача про звільнення від 23.07.2023 року та отримання витягів з Журналів реєстрації рапортів.

У відповіді (№182/9134 від 06.09.2023) на адвокатський запит від 08.08.2023 року повідомлено, що до стройової частини відділення персонального штабу військової частини НОМЕР_2 надходив рапорт від 24.05.2023 року та від 23.07.2023 року. Інших рапортів на звільнення матроса ОСОБА_1 до стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 у період з 10.07.2023 по 23.07.2023 не надходило та у журналі реєстрації вхідних документів військової частини реєструвалося.

Інформація щодо ненадходження до стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 у період з 10.07.2023 по 23.07.2023 рапортів позивача надана й до суду на виконання ухвали суду від 28.08.2023 року (довідка від 04.09.2023 №182/9263).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо розгляду рапортів позивача від 25.04.2023 року, від 10.07.2023 року та від 24.07.2023 року, про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, вважаючи, що такою бездіяльністю порушено права позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).

Згідно із статтею 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Статтею 26 Закону №2232-XII (в редакції, чинній на час подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби), визначено підстави для звільнення з військової служби.

Так, підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Як слідує з обставин справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та 24.05.2023 року та 23.07.2023 року подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи (бабусі - ОСОБА_2 ) або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть. При цьому, позивач зазначив, що «у бабусі погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим вона потребує постійного догляду, оскільки є інвалідом ІІ групи.

Відмовляючи у задоволенні вказаних рапортів, відповідач у листах відповідях від 10.06.2023 року за вих..№182/5515 та від 03.09.2023 за вих.. №182/9232 послався на відсутність висновку медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я щодо потреби постійного догляду за ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи.

Разом з цим, суд погоджується з доводами відповідача та зазначає, що аналіз даної норми (абз. 8 підпункту "г" пункту 2 частини 4 ст.26 Закону №2232-XII) дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) за таких підстав:

1) необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

2) необхідність здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Отже положення вказаного абзацу не вимагає надання військовослужбовцем висновку медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я у разі здійснення ним постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи.

Між тим, суд зазначає, що визначальним у даному пункті є необхідність здійснення постійного догляду за такою особою (будь-то особа з інвалідністю І, ІІ групи чи без неї).

Так, у рапортах про звільнення, поданих ОСОБА_1 , останній зазначає про погіршення стану здоров`я бабусі ОСОБА_2 , у зв`язку з чим вона потребує стороннього догляду. Проте, документи, які підтверджують факт необхідності здійснення постійного стороннього догляду разом з рапортами, а також до суду не надані.

Надані позивачем довідка Управління соціальної політики Іллічівської міської ради № 554 від 11.11.2013 та довідка до акта огляду медико-соціальною комісією серії 10ААВ №572199 підтверджують лише факт того, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи загального захворювання з 22.07.2013 року довічно.

З наданих із рапортами документів не вбачається, що ОСОБА_2 , яка відповідно довідки №15-2625 від 09.05.2023 року зареєстрована за однією адресою з позивачем, не здатна до самообслуговування та потребує сторонньої допомоги. Позивач посилається на погіршення стану здоров`я бабусі, однак, у чому це полягає, чи як це вплинуло на ускладнення її до самообслуговування, позивач не вказує, а також не надає докази, з яких би можна було встановити, що особа потребує постійного догляду. Отже, з наданих із рапортами документів не можливо було встановити наявність необхідності постійного догляду за ОСОБА_2 .

До суду позивачем подана копія нотаріально посвідченої заяви від ОСОБА_2 , де зазначено що ОСОБА_1 з 2003 року фактично проживає з нею за однією адресою та здійснює за нею постійний догляд, як за особою що втратила здатність до самообслуговування, який ОСОБА_2 потребує згідно довідки до акта огляду медико-соціальною комісією серії 10ААВ №572199.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що копія вказаної нотаріально завіреної заяви відповідачу разом із рапортами про звільнення не надавалась.

Суд не заперечує те, що особа, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю ІІ групи відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» має право на звільнення з військової служби, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

В той же час, досліджені судом докази не є підтвердженням того, що ОСОБА_2 потребує стороннього постійного догляду, а підтверджують лише факт наявності у ОСОБА_2 інвалідності другої групи та факт реєстрації спільного місця проживання її з позивачем.

Щодо звернення позивача до відповідача з рапортом про його звільнення на підставі абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-ХІІ у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.

У контексті даної правової норми позивач посилається на те, що ОСОБА_2 було передано право здійснювати батьківське піклування щодо позивача, а отже батьківські права відносно позивача залишаються лише за ОСОБА_2 .

Пояснюючи таке твердження у позові вказано, що згідно ст. 265 Сімейного кодексу України, баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст.67 Цивільного кодексу України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Відповідно до ч.2 ст. 76 Цивільного кодексу України, опіка припиняється у разі досягнення підопічним чотирнадцяти років. У цьому разі особа, яка здійснювала обов`язки опікуна, стає піклувальником без спеціального рішення щодо цього.

Судом встановлено, що Рішенням № 429 від 28.04.2005 року Виконавчого комітету Іллічівської міської ради Тенц Світлану Віталіївну, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , призначено опікуном ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі ч. 2 ст. 67 Цивільного кодексу України по досягненню ОСОБА_1 чотирнадцятирічного віку ОСОБА_2 отримала статус піклувальника ОСОБА_1 .

Частиною 1 статті 77 Цивільного кодексу України визначено, що піклування припиняється у разі: 1) досягнення фізичною особою повноліття; 2) реєстрації шлюбу неповнолітньої особи; 3) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 4) поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, цивільна дієздатність якої була обмежена.

Відповідно ч. 1 ст. 34 Цивільного кодексу України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Дата народження позивача - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Отже, по досягненню позивачем 18-річного віку (18.10.2017) піклування над ним ОСОБА_2 припинено в силу ч. й ст.. 77 Цивільного кодексу України.

З огляду на те, що станом на момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_2 не була ані одним із батьків, ані опікуном, ані піклувальником позивача, підстави для звільнення позивача з військової служби передбачені абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-ХІІ відсутні.

Разом з тим, відповідно до ч. 7 ст.26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд відмічає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Тобто, право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт.

З системного аналізу вказаних норм права слідує, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

При цьому, що в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про звільнення з військової служби.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем розглянуті рапорти позивача від 24.05.2023 року та від 23.07.2023 року, за результатом розгляду яких позивачу відмовлено у їх задоволенні. Така відмова викладена у листах від 10.06.2023 року за вих..№182/5515 та від 03.09.2023 за вих.. №182/9232.

Що стосується розгляду рапорту позивача про звільнення від 10.07.2023 року, то в матеріалах справи відсутні докази надходження вказаного рапорту на адресу командира батальйону відповідача. У свою чергу, з наданих відповідачем копій Журналів реєстрації вхідних документів та довідки військової частини від 04.09.2023 року №182/9263 вбачається, що інші рапорти на звільнення ОСОБА_1 до стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 у період з 10.07.2023 по 23.07.2023 року не надходило.

При цьому, суд звертає увагу, що рапортом від 10.07.2023 року позивач просив звільнити його з військової служби саме на підставі абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-ХІІ, право на звільнення на підставі якого, як було встановлено судом, позивач не має.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність достатніх доказів наданих разом із рапортами, а отже й відсутність підстав звільнення позивача з військової служби відповідно абз. 5,8 пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», з огляду на отримання позивачем відмови у задоволенні його рапортів від 24.05.2023 та від 23.07.2023 та відсутність належних доказів отримання відповідачем рапорту від 10.07.2023, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.