Справа № 440/5505/21
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 жовтня 2023 року

м. Київ

справа №440/5505/21

адміністративне провадження № К/990/18245/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,

суддів - Жука А. В., Мартинюк Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької районної ради Полтавської області, головуючого на позачерговій сесії Кременчуцької районної ради Полтавської області Чинчика Сергія Сергійовича про визнання дій протиправними та скасування рішення, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Деревягіної Євгенії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 (суддя - Ясиновський І. Г.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 (колегія суддів у складі: Спаскіна О. А., П`янової Я. В., Любчич Л. В.),

УСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кременчуцької районної ради Полтавської області, головуючого на позачерговій сесії Кременчуцької районної ради Полтавської області Чинчика С. С., в якому просив:

- визнати протиправними дії головуючого на позачерговій сесії Кременчуцької районної ради восьмого скликання 26.05.2021 ОСОБА_2 щодо ведення пленарного засідання ради;

- визнати протиправними та скасувати наступні рішення позачергової сесії Кременчуцької районної ради восьмого скликання 26.05.2021: Про внесення змін до Регламенту Кременчуцької районної ради восьмого скликання; Про аварійний стан електромереж і відсутність електроенергії в селі Єристівка (Пришибська ОТГ) і частини населених пунктів Новогалещинської ОТГ; Про вихід зі складу засновників юридичної особи госпрозрахункового проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро при головному архітекторові району та надання згоди на передачу Піщанській сільській раді всіх прав та повноважень засновника; Про припинення членства в Асоціації «Полтавська обласна асоціація органів місцевого самоврядування»; Про внесення змін до складу комісії з реорганізації Глобинської районної ради Полтавської області шляхом приєднання до Кременчуцької районної ради Полтавської області; Про внесення змін до складу комісії з реорганізації Семенівської районної ради Полтавської області шляхом приєднання до Кременчуцької районної ради Полтавської області.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 заяву ОСОБА_1 про залишення позовної заяви в частині позовних вимог без розгляду задоволено. Залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Кременчуцької районної ради Полтавської області, головуючого на позачерговій сесії Кременчуцької районної ради Полтавської області Чинчика С. С. в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень позачергової сесії Кременчуцької районної ради восьмого скликання 26.05.2021, зокрема, «Про вихід зі складу засновників юридичної особи госпрозрахункового проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро при головному архітекторові району та надання згоди на передачу Піщанській сільській раді всіх прав та повноважень засновника», «Про припинення членства в Асоціації Полтавська обласна асоціація органів місцевого самоврядування».

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2022, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що законом передбачено наявність декількох суб`єктів, за ініціативою яких повинна бути скликана сесія районної ради. Указані суб`єкти є незалежними один від одного, тому скликання сесії районної ради повинно відбуватися як за пропозиції депутатів такої ради, у визначеній Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» кількості, так і за наявності відповідної пропозиції голови районної державної адміністрації. Законом при цьому не встановлена необхідність обґрунтування такої пропозиції, а також не встановлено можливості уповноваженого суб`єкта відмовитися від скликання сесії. З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що депутати мають право ініціювати проведення позачергової сесії ради (без вимоги про зазначення мотивів такої ініціативи) та обов`язок голови ради скликати позачергову сесію ради на підставі пропозиції не менш як однієї третини депутатів від загального складу відповідної ради або голови відповідної місцевої державної адміністрації.

При цьому суди зазначили, що відсутність законодавчої регламентації можливості застосування винятків із загального правила, передбаченого частиною десятою статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», у свою чергу, фактично виключає й правові підстави для скасування рішень місцевих рад, прийнятих на скликаних у винятковому порядку позачергових сесіях, лише з причин недостатнього обґрунтування винятковості скликання такої сесії, адже це питання перебуває поза правовим регулюванням та стосується певних дискреційних повноважень посадової особи, яка, відповідно до закону, має право скликати сесії ради та в цьому питанні наділена певною свободою вибору у прийнятті рішення, в тому числі й щодо застосування винятків. Разом з тим, суди попередніх інстанцій встановили, що і депутати в своїх зверненнях щодо скликання позачергової сесії ради і Голова місцевої державної адміністрації зазначали про терміновість та вагомість питань, що підлягали розгляду сесією ради.

Крім того, у цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що на сесії Кременчуцької районної ради від 26.05.2021 були присутні 31 (з 54 обраних депутатів) районної ради, які, в свою чергу, не висловлювали жодних усних чи письмових заперечень щодо скликання цієї позачергової сесії. При цьому суди звернули увагу на той факт, що усі ці вказані вище 31 депутат районної ради були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення цієї сесії, а також про її порядок денний, за який, в свою чергу, як і за усі оскаржувані позивачем рішення, голосували одноголосно.

Також суди попередніх інстанцій звернули увагу на те, що позивач безпосередньо був повідомлений про проведення позачергової сесії ради. Крім того, він особисто був присутній 26.05.2021 під час проведення позачергової сесії Кременчуцької районної ради, однак вважаючи вказану сесію незаконною не став реєструватися для участі в ній та брати участь у передбачений законом спосіб, зокрема шляхом свого ухвального голосу. У зв`язку з чим, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що твердження позивача про його необізнаність про час, місце і дату проведення позачергової сесії районної ради та питань, які передбачалося винести на розгляд ради, у зв`язку із їх не опублікуванням на сайті Кременчуцької районної ради є безпідставними.

Окрім цього, судами попередніх інстанцій в цій справі встановлено, що позивачу було відомо про проведення позачергової сесії 26.05.2021, незважаючи на відсутність, як він зазначає, відповідної публікації саме на сайті Кременчуцької районної ради.

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що ОСОБА_2 як головуючий на позачерговій сесії Кременчуцької районної ради восьмого скликання 26.05.2021 правомірно здійснював дії щодо ведення пленарного засідання ради. При цьому судами зазначено, що позивачем не було надано жодних належних аргументів, які конкретно його права порушено саме введенням пленарного засідання ОСОБА_2 , та відповідно, яким чином визнання судом вказаних дій протиправними призведе до відновлення прав позивача, що в свою чергу може свідчити про обрання позивачем неправильного способу захисту порушених прав. У той час, як захисту підлягають реально порушені права, а завданням судочинства є вирішення спору з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що сам позивач, будучи головою відповідної районної ради, своєю бездіяльністю привів до нездійснення своєчасної публікації запропонованого депутатами, розглянутого на постійний комісії та отриманого ним проєкту рішення, а згодом і проігнорувавши надати належну відповідь щодо підстав такої не публікації голові відповідної комісії на його звернення, безпідставно посилається на порушення порядку прийняття на позачерговій сесії відповідного рішення, з огляду не здійснення публікації на сайті районної ради проєкту такого рішення перед його прийняттям, а відтак, враховуючи те, що головою Кременчуцької районної ради проігноровано вимоги депутатів відповідної ради та не було надано відповідних доручень про здійснення публікацій на офіційному сайті Кременчуцької районної ради, на виконання вимог Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації» та Регламенту, з метою виконання безпосередньої мети такої публікації, а саме: з метою інформування депутатів районної ради та жителів Кременчуцького району, інформація про проведення позачергової сесії, орієнтований перелік питань та проєкти рішень було розміщено на офіційному сайті Полтавської обласної ради, Кременчуцької газети та шляхом надсилання листів на електронні пошти депутатів районної ради про проведення 26.05.2021 позачергової сесії Кременчуцької районної ради, орієнтовний перелік питань порядку денного та проєктів рішень.

Щодо тверджень позивача про здійснення процедурних порушень щодо позачергової сесії районної ради, які на його думку є підставою для визнання протиправними дій головуючого на позачерговій сесії районної ради щодо ведення пленарного засідання та визнання протиправними та скасування рішень, прийнятих на такій позачерговій сесії 26.05.2021, суди попередніх інстанцій, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, дійшли висновку, що порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що таке волевиявлення позивача щодо відмови від скликання на вимогу депутатів районної ради позачергової сесії ради і, будучи особисто присутнім, не реєстрація на засіданні позачергової сесії 26.05.2021, у свою чергу призвело до обрання депутатами на позачерговій сесії районної ради головуючим іншого депутата - ОСОБА_2 та подальше ведення останнім засідання сесії, відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та прийняття рішень, проекти яких були погоджені та оприлюднені відповідно до вимог чинного законодавства.

22.05.2023 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Деревягіної Є. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, вона просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

На обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України позивач зазначає, що визнаючи правомірність скликання шостої позачергової сесії Кременчуцької районної ради, судами не було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.06.2020 у справі № 802/1463/18-а, відповідно до якого відсутність законодавчо визначених підстав для скликання позачергової сесії ради, тобто її нелегітимність, призводить до протиправності проведення її пленарних засідань і, як наслідок, наявності підстав для скасування будь-яких рішень, прийнятих на таких пленарних засіданнях, як неправових. Отже, вважає, що суди попередніх інстанцій в супереч висновку Верховного Суду, викладеного у справі № 802/1463/18-а неправильно застосували норми матеріального права, а саме: частину десяту статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Також, на думку, скаржника, визнаючи правомірність скликання шостої позачергової сесії Кременчуцької районної ради, судами не було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07.07.2022 у справі № 540/1660/21 та від 21.10.2020 у справі № 530/1721/16-а, а саме: за відсутності обґрунтованості виняткового випадку щодо скликання позачергової сесії ради, рішення про скликання позачергової сесії повинно бути доведено до відома депутатів і населення не пізніш, як за 10 днів до сесії, із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається винести на розгляд ради. Отже, вважає, що суди попередніх інстанцій в супереч висновкам Верховного Суду, викладених у справі № 540/1660/21 та у справі № 530/1721/16-а неправильно застосували норми матеріального права, а саме: частину десяту статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Крім того, на думку скаржника, визнаючи правомірність прийняття оскаржуваних рішень, судами не було враховано правовий висновок Верховного Суду, зазначений в постанові від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18, в якому наголошено, що виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило тягнуть настання дефектних наслідків. Прийняття рішень є правом Ради, тому реалізація такого права повинна відбуватися у порядку та спосіб, визначені нормами чинного законодавства. Отже, вважає, що суди попередніх інстанцій в супереч висновку Верховного Суду, викладеного у справі № 1640/3394/18 неправильно застосували норми матеріального права, а саме: статтю 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламенту Кременчуцької районної ради восьмого скликання (далі - Регламент).

Окрім цього, на думку скаржника, судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, а саме: статті 172 КАС України. Так, скаржник зазначає, що 08.07.2021 ним до суду було подано клопотання про об`єднання в одне провадження справ № 440/5505/21 та № 440/6522/21 для спільного розгляду, оскільки позивач у справі № 440/6522/21 оскаржує рішення, які були прийняті на другому пленарному засіданні 09.06.2021(«Про дострокове припинення повноважень голови Кременчуцької районної ради», «Про обрання голови Кременчуцької районної ради», «Про обрання заступника голови Кременчуцької районної ради») та поновлення на посаді голови Ради. Проте в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено з тих підстав, що предметом оскарження у вказаних справах є різні акти, прийняті в різні дати пленарних засідань позачергової сесії місцевої ради. При цьому у зв`язку з відмовою об`єднати справи для спільного розгляду 20.07.2021 суддею було зупинено розгляд справи № 440/6522/21 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 440/5505/21, оскільки предмет розгляду у даній справі і у справі № 440/5505/21 пов`язаний між собою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2023 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 440/5505/21.

Ухвалою Верховного Суду від 08.06.2023 відкрито касаційне провадження за скаргою Деревягіної Є. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023.

Ухвалою Верховного суду від 25.10.2023 клопотання адвоката Мільгевської Я. В., яка діє в інтересах Кременчуцької районної ради Полтавської області, про продовження строку на подання відзиву на касаційну скаргу - повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 25.10.2023 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Касаційне провадження у справі відкрите на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Умовою для перегляду судом касаційної інстанції судових рішень в адміністративних справах з указаної підстави є їхня невідповідність викладеному у постанові Верховного Суду висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Невідповідність правозастосовному висновку Верховного Суду (висловленому за наслідками розгляду (іншої) справи у касаційному порядку) матиме місце тоді, коли суд (суди) попередніх інстанцій, розглядаючи справу за схожих предмета спору, підстав позову, обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо суті заявлених вимог, застосувавши норму права по-іншому, аніж це роз`яснив суд касаційної інстанції (в іншій подібній справі).

Водночас для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизувала:

- висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32), від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38), від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16 (пункт 16), від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40), у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15, від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16, від 13.09.2017 у справі № 923/682/16 тощо);

- висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 373/1281/16-ц, від 16.05.2018 у справі № 760/21151/15-ц, від 29.05.2018 у справах № 305/1180/15-ц і № 369/238/15-ц (реєстровий номер 74842779), від 06.06.2018 у справах № 308/6914/16-ц, № 569/1651/16-ц та № 372/1387/13-ц, від 20.06.2018 у справі № 697/2751/14-ц, від 31.10.2018 у справі № 648/2419/13-ц, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц тощо).

Конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункти 38-39 постанови від 12.10.2021).

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з метою оцінювання правовідносин на предмет подібності суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин (пункти 96-98 постанови від 12.10.2021).

При цьому обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Касаційна скарга позивача побудована на доводах про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 04.06.2020 у справі № 802/1463/18-а, від 07.07.2022 у справі № 540/1660/21, від 21.10.2020 у справі № 530/1721/16-а та від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18.

Проаналізувавши правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм права у контексті характеру і юридичної природи правовідносин, з яких виникли спори у перелічених скаржником справах, у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та регулюванням правовідносин у цій справі, на предмет їхньої подібності, а відтак застосовності як підстави для касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень по суті, колегія суддів зазначає таке.

У постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 802/1463/18-а встановлено відсутність законних підстав для скликання секретарем міської ради в день подання депутатської ініціативи 21.05.2018 позачергової 38 сесії Жмеринської міської ради 7 скликання на 22.05.2018 відповідно до частини шостої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за яких секретар міської ради отримав би повноваження скликати позачергову сесію міської ради.

У постанові Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 540/1660/21 зміст спірних правовідносин зводиться до питання правомірності прийняття селищною радою рішення, яким висловлено недовіру і достроково припинено повноваження голови селищної ради, та яке, в свою чергу, ухвалено із урахуванням підсумків таємного голосування. У цій справі судами попередніх інстанцій не було з`ясовано питання наявності виняткового випадку щодо скликання позачергової сесії ради, а тому Верховний Суд дійшов висновку про направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 530/1721/16-а встановлено відсутність доказів наявності виняткових випадків, щодо скликання позачергової сесії ради, а тому Суд дійшов висновку, що рішення про скликання позачергової сесії повинно бути доведено до відома депутатів і населення не пізніш, як за 10 днів до сесії, із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається винести на розгляд ради.

У постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18 спірні правовідносини стосувались правомірності рішення другого пленарного засідання позачергової сімнадцятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання «Про дострокове припинення повноважень Полтавського міського голови» та поновлення його на посаді Полтавського міського голови. У цій справі судами встановлено, що рішення про скликання позачергової сесії було розміщене на сайті Полтавської міської ради та інформаційному стенді у приміщенні міської ради за день до сесії. Оскільки сесію було скликано за ініціативою депутатів, суди дійшли висновку, що доведення апаратом міської ради інформації до відома депутатів і населення не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд Ради, здійснено відповідно до Регламенту. Та обставина, що позивач розпорядженням від 22.08.2018 № 54-р скликав сесію на 21.09.2018, не свідчить про дотримання ним положень Закону, оскільки на вимогу визначеної законом необхідної кількості депутатів сама сесія має бути скликана у двотижневий строк (у даному випадку, як встановили суди, не пізніше 27.08.2018). Крім того, у цій справі Верховний Суд зазначив, що приймаючи спірне рішення, міська рада як орган місцевого самоврядування за результатами аналізу діяльності міського голови дійшла висновку про неможливість продовження виконання ним своїх обов`язків та вирішила реалізувати передбачене законом право на дострокове припинення ним своїх повноважень. Таке рішення було прийняте повноважним складом ради на її пленарному засіданні, як це вимагається Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». В контексті викладеного Суд також зауважив, що іншого органу, який би мав повноваження на вирішення питання про припинення повноважень міського голови, не існує, а іншого рішення, ніж те, яке прийняла Полтавська селищна рада, вона не прийме, оскільки вже є висловленим її відношення до результатів діяльності міського голови та відповідний намір.

Натомість у справі № 440/5505/21, яка переглядається Верховним Судом у касаційному порядку, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до протоколу сесії Кременчуцької районної ради від 26.05.2021 на ній були присутні 31 (з 54 обраних депутатів) районної ради, які, в свою чергу, не висловлювали жодних усних чи письмових заперечень щодо скликання цієї позачергової сесії. При цьому суди звернули увагу на те, що усі ці вказані вище 31 депутат районної ради були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення цієї сесії, а також про її порядок денний, за який, в свою чергу, як і за усі оскаржувані позивачем рішення, голосували одноголосно.

Крім того, у цій справі суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що сам позивач, будучи головою відповідної районної ради, своєю бездіяльністю привів до нездійснення своєчасної публікації запропонованого депутатами, розглянутого на постійний комісії та отриманого ним проєкту рішення, а згодом і проігнорувавши надати належну відповідь щодо підстав такої не публікації голові відповідної комісії на його звернення, безпідставно посилається на порушення порядку прийняття на позачерговій сесії відповідного рішення, з огляду не здійснення публікації на сайті районної ради проєкту такого рішення перед його прийняттям, а відтак, враховуючи те, що головою Кременчуцької районної ради проігноровано вимоги депутатів відповідної ради та не було надано відповідних доручень про здійснення публікацій на офіційному сайті Кременчуцької районної ради, на виконання вимог Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації» та Регламенту, з метою виконання безпосередньої мети такої публікації, а саме: з метою інформування депутатів районної ради та жителів Кременчуцького району, інформація про проведення позачергової сесії, орієнтований перелік питань та проєкти рішень було розміщено на офіційному сайті Полтавської обласної ради, Кременчуцької газети та шляхом надсилання листів на електронні пошти депутатів районної ради про проведення 26.05.2021 позачергової сесії Кременчуцької районної ради, орієнтовний перелік питань порядку денного та проєктів рішень.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що присутність позивача на засіданні сесії 26.05.2021 підтверджена ним, як в ході надання пояснень як позивачем, так і при наданні показань в якості свідка у цій справі. Тому, як встановлено судами, у тому числі з показань інших свідків, та не заперечувалось самим позивачем - ОСОБА_1 не реєструвався на засіданні позачергової сесії 26.05.2021 та не голосував, що судами розцінено як форма волевиявлення, хоч і пасивного. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що таке волевиявлення позивача щодо відмови від скликання на вимогу депутатів районної ради позачергової сесії ради і, будучи особисто присутнім, не реєстрація на засіданні позачергової сесії 26.05.2021, у свою чергу призвело до обрання депутатами на позачерговій сесії районної ради головуючим іншого депутата та подальше ведення останнім засідання сесії, відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та прийняття рішень, проекти яких були погоджені та оприлюднені відповідно до вимог чинного законодавства.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів констатує, що у справі, яка переглядається, та у наведених скаржником справах відмінними є суб`єктний склад правовідносин, предмет позову і зміст позовних вимог, фактичні обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права.

Колегія суддів зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених обставин у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

Тож, дослідивши зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності з урахуванням обставин кожної зазначеної справи, колегія суддів дійшла висновку про помилковість доводів касаційної скарги, оскільки висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, стосуються правовідносин, які не є подібними.

З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші доводи касаційної скарги Верховний Суд відхиляє, оскільки підставою для відкриття касаційного провадження був пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

За правилами пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зважаючи на викладене та з огляду на приписи пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, касаційне провадження належить закрити.

Відповідно до частини другої статті 339 КАС України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 327, 339, 341, 345, 355, 359 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження № К/990/18245/23 за касаційною скаргою Деревягіної Євгенії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 у справі № 440/5505/21 за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької районної ради Полтавської області, головуючого на позачерговій сесії Кременчуцької районної ради Полтавської області Чинчика Сергія Сергійовича про визнання дій протиправними та скасування рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук ,

Судді Верховного Суду