Справа № 308/14818/23
Суддя: Данко В. Й.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Данко В.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гриб А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Йосипчук Олег Володимирович, до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Поляк В., в інтересах якого діє адвокат Йосипчук О.В., звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення.

Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 22.08.2023 року відносно нього інспектором 2 роти УПП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Кучер Сергійом Вікторовичем винесено Постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №7579215 (далі - Постанова), за ч.2 ст.126 КУпАП про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Вказує, що згідно вказаної постанови, його визнано винним у тому, що 22.08.2023 року о 14 год. 41 хв. на 790 км. автодороги М06 (Ужгородський район), керуючи транспортним засобом марки «BMW 3281», р.н. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 86 км/год. у межах дії дорожнього знаку 3.29 «обмеження швидкості руху до 50 км/год.», перевищивши обмеження швидкості руху на 36 км/год., що зафіксовано за допомогою приладу ТС 008374, при цьому не мав права керування даним транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а. ПДР - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

Позивач заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Вказує, що на вимогу поліцейського надав свідоцтво про реєстрацію автомобіля, а також належні йому посвідчення водія громадянина США та міжнародне водійське посвідчення (International Driving Permit). При цьому пояснив, що являється виключно громадянином США, приїхав тимчасово в Україну і не отримував посвідчення водія в Україні. Однак, поліцейський повідомив, що вказані документи не дозволяють керувати транспортними засобами на території України так як Сполучені Штати Америки, на відміну від України, не є країною - підписантом Женевської конвенції 1968 року про дорожній рух.

Позивач посилається на те, що відповідно до вимог п. 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08 травня 1993 року за №340, особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Крім того, позивач вказує, що в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення зазначено, що він при керуванні транспортним засобом не виконав вимоги д.з. 3.29 «обмеження швидкості руху», а також не мав права керувати ТЗ, чим порушив п.п. 2.1.а ПДР. тобто міститься опис правопорушення, яке не охоплюється диспозицією частини другої статті 126 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, просить скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №7579215 від 22.08.2023 року за ч.2 ст.126 КУпАП, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Представник відповідача подав до суду відзив, в якому вказує, що 22.08.2023 року близько 14:30 год. екіпаж патрульної поліції під час несення служби в на автомобільній дорозі М-06, 790 км, Ужгородський район, Закарпатської області помітив транспортний засіб «BMW» номерний знак НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 86 км/год?в зоні дії дорожнього знаку 3.29 (обмеження швидкості руху до 50 км/год) перевищивши дозволену швидкість на 36 км/год. Дане порушення зафіксоване на TruCam 008374, чим скоїв адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» вищевказаний автомобіль було зупинено. Водієм зазначеного автомобіля виявився Позивач. Інспектор належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України.

Під час перевірки документів інспектор встановив що водій керував транспортним засобом «BMW» номерний знак НОМЕР_1 , та не мав права керування даним транспортним, чим порушив п.п. 2.1 а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст 126 КУпАП.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог дорожнього знаку 3.29 (обмеження швидкості руху до 50 км/год), та 2.1 а ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 126 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо Позивача. Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав.

Водій погоджувався з правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 122 КУпАП. Проте був не згодним нести відповідальність по ч. 2 ст. 126 КУпАП.

На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП шляхом поглинання більш легкого правопорушення тяжчим інспектор виніс постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 3 400 грн., відповідно до санкції статті.

Враховуючи вищенаведене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог.

Представник відповідача подав до суду заяву, в якій підтримав позицію, викладену у відзиві та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, розгляд справи просив провести за наявними матеріалами справи за його відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

Враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі, та з огляду на те, що сторони по справі були повідомлені про місце і час розгляду справи своєчасно та належним чином, клопотань від учасників справи матеріали справи не містять, суд дослідив матеріали та докази, які були своєчасно долучені сторонами, та встановив наступне.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_2 винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №7579215 від 22.08.2023 року, якою встановлено, що 22.08.2023 року о 14 год. 41 хв. на автодорозі М-06 Поляк Владислав рухався зі швидкістю 86 км/год у межах дії дорожнього знаку 3.29 (обмеження швидкості руху до 50 км/год), перевищивши обмеження швидкості руху на 36 км/год, що зафіксовано за допомогою приладу ТС 008374, при цьому не мав права керування даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.Даною постановою на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Позивач є громадянином Сполучених Штатів Америки, що підтверджується його копією паспорта громадянина США за № НОМЕР_2 від 09 червня 2023 року.

Як вбачається з копії посвідчення водія ОСОБА_2 за № НОМЕР_3 , перекладеного з англійської на українську мову, останній має право на керування транспортними засобами класу D.

Також Поляк Владислав отримав Міжнародне водійське посвідчення від 20.08.2023 року №08598106 перекладеного з англійської на українську мову.

Суд, розглянувши справу, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу вимог ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В силу вимог ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом встановлено, що оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідності за ч. 2 ст. 126 КУпАП не обґрунтовано належними доказами та вказана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.1 А ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Положеннями диспозиції ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 22.08.2023 року о 14 год. 41 хв. на автодорозі М-06 рухався зі швидкістю 86 км/год у межах дії дорожнього знаку 3.29 (обмеження швидкості руху до 50 км/год), перевищивши обмеження швидкості руху на 36 км/год, що зафіксовано за допомогою приладу ТС 008374, при цьому не мав права керування даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08 травня 1993 року за №340, особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Особам, які тимчасово перебувають на території України, обмін їх посвідчень водія на українське посвідчення водія, а також видача їм українських посвідчень водія замість утраченого у зв`язку з крадіжкою, стихійним лихом, іншими непередбачуваними обставинами посвідчення водія іноземної держави не проводиться.

З дослідженого в судовому засіданні посвідчення водія ОСОБА_1 , перекладеного з англійської на українську мову, останній має право на керування транспортними засобами класу D.

Також Поляк Владислав отримав Міжнародне водійське посвідчення.

Більше того, Сполучені Штати Америки, на відміну від України, не є країною - підписантом Женевської конвенції 1968 року, а відтак відносини, які стосуються визнання в Україні водійських посвідчень, виданих у Сполучених Штатах Америки, не регулюються зазначеною Конвенцією.

В той же час, Україна не приєднувалася до Конвенції про дорожній рух 1949 року (Женева), учасником якої є Сполучені Штати Америки.

Суд враховує те, що позивач є громадянином США, перебуває на території України тимчасово, а пред`явлене ним працівнику поліції посвідчення водія містить усю необхідну інформацію, передбачену в Додатку №6 до вказаної Конвенції, а також наявність в позивача Міжнародного водійського посвідчення.

Вказані обставини свідчать про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП.

Щодо перевищення позивачем обмеження швидкості руху на 36 км/год, то відповідальність за таке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, проте оскаржувана постанова не містить відомостей про притягнення позивача до відповідальності за даною нормою.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду беззаперечних, належним та достовірних доказів, які б підтверджували факти викладені у постанові та спростовували доводи позивача.

Таким чином, суд вважає, що вимоги ст. ст. 280, 283 КУпАП при винесенні оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП належним чином не виконані, оскільки не з`ясовано всіх обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та не вірно кваліфіковано дії позивача.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень та закрити провадження у справі.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні докази, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку відповідача доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ №7579215 від 22 серпня 2023 року слід скасувати, а провадженні у справі закрити.

Відповідно до положень ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №543/775/17, провадження № 11-1287апп18, відступила від раніше прийнятого висновку, який передбачав, що судовий збір при оскарженні постанов про адміністративне правопорушення сплаті не підлягає, та зазначила, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення. Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону № 3674-VI).

Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2684 гривня.

Таким чином, за подання даної позовної заяви до суду, оскільки позивач оскаржує одну постанову, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 536,80 грн. Тому, при задоволенні вказаного позову з відповідача слід стягнути на користь позивача 536,80 грн. судового збору.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 247, 251, 258, 289, ч. 1 ст. 293 КУпАП, ст. ст. 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Йосипчук Олег Володимирович, до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ЕАТ № 7579215 від 22.08.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути на користь Поляк Владислава за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ) суму понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) грн.

Позивач: Поляк Владислав, адреса реєстрації місця проживання: 2044 E 13 TH ST APT5B, BROOKLYN NY 11229 United States of America.

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.Й. Данко