Справа № 2а-5348/11/1370
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2011-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2011 р. № 2а-5348/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого судді Кузьмича С. М.

при секретарі Залуцькій І. І.

за участю представника позивача - Мужанова К.В.

представника відповідача - Чабана О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Т.Н.Д`до Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «Т.Н.Д.»звернулося з позовом до державної податкової інспекції у Франківському районі міста Львова про скасування наступних податкових повідомлень-рішень: № від 21.04.11 р., яким позивачу нараховано грошове зобов`язання на суму 4 470, 01 грн. з податку на доходи фізичних осіб, в тому числі штрафні санкції на суму 2 020, 08 грн.; № від 26.04.11 р., яким позивачу нараховано штрафні санкції за неподання податкових декларацій з обчислення збору за забруднення навколишнього природного середовища на суму 340, 00 грн.; № від 26.04.11 р., яким позивачу нараховано штрафні санкції за неподання податкових декларацій з податку на прибуток на суму 170 грн. Приватне підприємство «Т.Н.Д.»не погоджується з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями та вважає їх такими, що прийняті всупереч чинному законодавству.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки акту перевірки державної податкової інспекції у Франківському районі міста Львова від 18.03.2011 р. №43/23-2/32894288 р. суперечать ст. 4 закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», ст.5 закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 994 від 27.06.2003 р. «Про затвердження переліку заходів та засобів з охорони праці, витрати на здійснення та придбання яких включаються до витрат», п.4 Правил безоплатної видачі лікувально-профілактичного харчування (Додаток № 3 до постанови Держкомпраці СРСР від 07.01.77 р. № 4/П-1), п.7.2. р. 7 Інструкції «Про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України та ДПА України № 162/379 від 19.07.99 р. Позивач також вважає помилковими висновки державної податкової інспекції у Франківському районі міста Львова щодо неподання податкових декларацій з обчислення збору за забруднення навколишнього природного середовища, оскільки подання податкових декларацій та сплата збору здійснювалися позивачем згідно вимог законодавства, що також встановлено перевіркою та відображено в акті перевірки. Крім того, відповідач, вказуючи на порушення позивачем строків сплати відповідного збору (п.7.2. р. 7 Інструкції), застосовує штрафні санкції, передбачені п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України, за порушення позивачем строків подання податкової декларації. Позивач також вважає помилковими висновки державної податкової інспекції у Франківському районі міста Львова щодо неподання податкових декларацій з податку на прибуток, оскільки їх подання здійснювалося позивачем згідно вимог законодавства, що підтверджується матеріалами проведеної перевірки, а саме відсутністю в акті перевірки факту встановлення відповідачем порушення позивачем порядку та строків подання декларації з податку на прибуток. Крім того, розрахунок (перерахунок) грошового зобов`язання приватного підприємства «Т.Н.Д.»перед бюджетом здійснено відповідачем з посилання на статті Податкового кодексу України, що, на думку позивача, є неправомірним, оскільки, згідно з ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Тому протиправним є застосування відповідачем вимог Податкового кодексу України для розрахунку (перерахунку) грошового зобов`язання позивача, яке виникло до набрання чинності Податковим кодексом України. Враховуючи вищенаведене, позивач просить визнати протиправними та скасувати вищевказані податкові повідомлення-рішення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві та дав аналогічні пояснення і просить суд позов задовольнити. Крім того, представник позивача в своїх поясненнях звернув увагу на те, що в податковому повідомленні-рішенні № від 21.04.11 р. сума штрафу становить 2 020, 08 грн., що не становить 25 відсотків від суми грошового зобов`язання за основним платежем в розмірі 2 449, 93 грн., що є порушенням п. 127.1 статті 127 ПК України. Також представник позивача зазначив, що не відповідає дійсності той факт, що витрачання працівниками позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 коштів на суму 9 384, 04 грн. не підтверджено документально, оскільки до звітів про використання коштів № АО-0000079 від 30.07.09 р. та № 3 від 14.06.10 р., копії яких є в матеріалах справи, додано відповідні документи, які підтверджують використання цих коштів. Представник позивача вважає безпідставним висновок про порушення позивачем використання коштів, отриманих під звіт вищезгаданими працівниками позивача, оскільки, на його думку, аналіз відповідних норм законодавства дає право стверджувати, що перевірці правильності використання готівки, виданої під звіт, передує перевірка правильності видачі такої готівки під звіт, що відповідачем зроблено не було.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 26.04.11 р. Представник позивача зазначив, що згідно декларацій, які були подані відповідачу, позивачем у відповідні періоди не здійснювалося використання паливно-мастильних матеріалів і відповідно не здійснювалося викидів пересувними джерелами забруднення, а тому декларації з обчислення збору за забруднення навколишнього природного середовища в ці періоди не повинні були подаватись, а сам збір не повинен був сплачуватись.

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав з підстав, викладених у письмовому запереченні та в письмових поясненнях, які тотожні з висновками акту перевірки, вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення правомірними, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

На підставі направлень №№ 232-239, виданих 25.02.2011 р. ДПА у Львівській області в період з 25.02.2011р. по 12.03.2011 р. проведено виїзну планову документальну перевірку Приватного підприємства «Т.Н.Д.»з питань іання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2008 р. по 31.12.2010 р.

За результатами проведеної перевірки 18.03.2011 р. Державною податковою адміністрацією у Львівській області складено акт № 43/23- 2/32894288.

Згідно податкового повідомлення-рішення № від 21.04.11 р., приватному підприємству «Т.Н.Д.» нараховано грошове зобов`язання на суму 4 470, 01 грн. з податку на доходи фізичних осіб, в тому числі штрафні санкції на суму 2 020, 08 грн.

Відповідно до п. 3.5.3.4. акту державної податкової інспекції у Франківському районі міста Львова від 18.03.2011 р. №43/23-2/32894288 р., документальною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.3.4. ст.3, пп.4.2.9. п.4.9. ст. 4 закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», внаслідок чого позивачем не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб на суму 2 449, 93 грн.

Згідно абз. 9, абз. «б`пп.4.2.9. п.4.9. ст. 4 закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», до складу загального місячного оподатковуваного доходу включається дохід, отриманий платником податку безоплатно від його працедавця (особи, яка діє від імені або за дорученням такого працедавця) у вигляді вартості майна та харчування, крім випадків, визначених у пп.5.4.1 п.5.4 ст.5 закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно пп.5.4.1 п.5.4 ст.5 закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до валових витрат включаються витрати платника податку на забезпечення найманих працівників спеціальним одягом, взуттям, обмундируванням, що необхідні для виконання професійних обов`язків, а також продуктами спеціального харчування за переліком, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 994 від 27.06.2003 р. «Про затвердження переліку заходів та засобів з охорони праці, витрати на здійснення та придбання яких включаються до витрат», до витрат на здійснення та придбання заходів та засобів з охорони праці, включаються втрати на надання працівникам, зайнятим на роботах із шкідливими умовами праці, спеціального харчування, молока чи рівноцінних харчових продуктів, а також газованої солоної води.

Згідно п.4 Правил безоплатної видачі лікувально-профілактичного харчування (Додаток № 3 до постанови Держкомпраці СРСР від 07.01.77 р. № 4/П-1), лікувально-профілактичне харчування видається працівникам, які зайняті на будівельних, будівельно-монтажних, ремонтно-будівельних пусконалагоджувальних роботах, які працюють на виробництвах з особливо шкідливими умовами праці.

Основним видом діяльності приватного підприємства «Т.Н.Д.»є будівництво будівель та діяльність у сфері інжинірингу, що було встановлено перевіркою.

Витрачання працівниками позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 коштів на суму 9 384, 04 грн. підтверджено документально, оскільки до звітів про використання коштів № АО-0000079 від 30.07.09 р. та № 3 від 14.06.10 р., додано відповідні документи, які підтверджують використання цих коштів.

Тому суд прийшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 21.04.11 р. є протиправним і підлягає скасуванню.

На підставі вищенаведеного акту перевірки податковим органом винесено податкове повідомленням-рішенням № від 26.04.2011 року.

Відповідно до ст.16 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, є органи державної податкової служби.

На момент виникнення спірних правовідносин спеціальним законом з питань оподаткування, який установлював порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначив процедуру оскарження дій органів стягнення був Закон України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами»№ 2181-ІІІ від 21 грудня 2000 року, з наступними змінами і доповненнями (далі Закон № 2181-ІІІ).

Відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України № 2181 ІІІ податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює:

а) календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;

б) календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі при сплаті квартальних або піврічних авансових внесків), - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя);

в) календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.1.4 цього пункту, - протягом 60 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) року;

г) календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб (прибуткового податку з громадян), - до 1 квітня року, наступного за звітним.

Якщо податкова декларація за квартал, півріччя, три квартали або рік розраховується наростаючим підсумком на підставі показників базових податкових періодів, з яких складаються такі квартал, півріччя, три квартали або рік (без урахування авансових внесків) згідно з відповідним законом з питань оподаткування, така декларація подається у строки, визначені цим пунктом для такого базового податкового періоду. Для цілей підпункту 4.1.4 цього пункту під терміном "базовий податковий період" слід розуміти перший податковий період звітного року, визначений відповідним законом з питань оподаткування, зокрема календарний квартал для цілей оподаткування прибутку підприємств..

Згідно пункту 5.1 статті 5 згаданого Закону, податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Платник податків, як передбачено першим абзацом підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього ж Закону, зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначеного у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку.

Підпунктом 17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов`язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов`язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, - у розмірі п`ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Податкове зобов`язання самостійно визначене платником податків у поданій ним податковій декларації вважається узгодженим і в цьому випадку податковий орган лише накладає штраф за порушення термінів сплати узгодженої суми зобов`язання.

Судом встановлено, що в порушення вимог підпункту 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181ІІІ Приватне підприємство «Т.Н.Д» не подало податкові декларації у строки визначені законодавством (по податку на прибуток за І квартал 2010 року, по податку на додану вартість за січень, лютий 2010 року, збору за забруднення навколишнього середовища за І квартал 2010 року та І півріччя 2010 року).

На неодноразові вимоги суду позивачем не представлено в судове засідання податкових декларацій по податку на прибуток за І квартал 2010 року, по податку на додану вартість за січень, лютий 2010 року, збору за забруднення навколишнього середовища за І квартал 2010 року та І півріччя 2010 року, а тому обставини, які фігурують як докази є непідтверджені позивачем.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З вказаного вище виходить, що відповідач при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення № від 26.04.2011 року діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої ст. 71 КАСУ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач правомірність винесених податкових повідомлень-рішень № 000581720 від 21.04.2011 року, № від 26.04.2011 року належним чином не довів.

З урахуванням вищевикладених обставин суд вважає, що вимоги позивача є правомірними, обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 7 - 14, 18, 19, 70, 71, 86, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 000581720 від 21.04.2011 року, № від 26.04.2011 року прийняті Державною податковою інспекцією у Франківському районі м.Львова.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного бюджету України в користь Приватного підприємства «Т.Н.Д» 6,80 грн. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 05.11.2011 року.

Суддя Кузьмич С.М.