Справа № 160/21284/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року Справа № 160/21284/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

19.08.2023р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування позивачеві до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 20.02.2002 року по 23.12.2016 року (в календарному та пільговому обчисленні) у Державній кримінально-виконавчій службі;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачеві до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 20.02.2002 року по 23.12.2016 року (в календарному та пільговому обчисленні) у Державній кримінально-виконавчій службі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 20.02.2002 року по 23.12.2016 року він проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (на час звільнення - в Державній пенітенціарній службі України) та мав спеціальне звання - майора внутрішньої служби. В пільговому обчисленні вислуга років на момент звільнення із Державної пенітенціарної служби становила 21 рік 07 місяців 02 дні. З 29.11.2017р. по теперішній час позивач проходить службу в Національній поліції України. Позивач звернувся до відповідача із рапортом від 19.06.2023р., в якому просив, зокрема, зарахувати до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу до Національної поліції України вислугу років з 20.02.2002р. по 23.12.2016р. в органах Державної кримінально-виконавчої служби України. Листом №20/10-Т-729р від 25.07.2023р. Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області повідомило позивача про відсутність правових підстав для зарахуванні до стажу служби в поліції час проходження служби у період з 20.02.2002 по 23.12.2016 в Державній кримінально-виконавчій службі України. Свою відмову ГУНП в Дніпропетровській області мотивувало відсутністю Державної кримінально- виконавчій служби в переліку органів та установ, служба в яких зараховується до стажу служби в поліції, який визначений ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки стаж служби в поліції встановлено позивачеві відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію». Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України має такий же правовий статус як і служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького та рядового складу, тому така служба підлягає зарахуванню до вислуги років в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону України «Про Національну поліцію». В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на постанову Верховного Суду від 20.10.2022р. у справі №160/11127/20. У відповіді на відзив позивач посилається на ті ж самі обставини, що і у позові (а.с.1-6,48-50).

Ухвалою суду від 31.08.2023р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.25).

18.09.2023р., на виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, відповідач подав до канцелярії суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що зарахування вислуги років позивача в Державній кримінально-виконавчій службі України до стажу служби в поліції прямо протирічить статті 78 Закону України «Про Національну поліцію»; жодний нормативно-правовий акт не відносить Державну кримінально-виконавчій службу України до органів внутрішніх справ, а навпаки, зважаючи на завдання та функції вказаних державних органів чітко їх розділяє; за пунктом 3 частини другої статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» до стажу служби в поліції зараховується виключно служба в органах внутрішніх справ, визначення яких наведене в спеціальних актах (в Міністерстві внутрішніх справ України, головних управліннях МВС України в Криму, м.Києві, Київській області та управління МВС України в областях, м.Севастополі та на транспорті, тощо), при цьому така служба особам, що проходили її (службу в органах внутрішніх справ) зараховується на посадах начальницького та рядового складу з дня призначення на відповідну посаду, тобто на посаду за якою присвоюється спеціальне звання згідно з пунктом 2 Положення № 114 (від рядового міліції, рядового внутрішньої служби до генерал-лейтенанта міліції, генерала полковника внутрішньої служби); у спірних правовідносинах спеціальним Законом, яким є Закон №580-VIII, визначений вичерпний перелік, який виключає можливість зарахування служби в органах державної податкової служби позивача до стажу служби в поліції і ці приписи не містить обов`язку включати до стажу служби в поліції період проходження поліцейськими служби в податковій міліції. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 19.11.2019р. у справі №520/903/19 (а.с.29-39).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається судом 27.10.2023р. в межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Згідно витягу із наказу Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області №302 о/с від 09.12.2016р. відповідно до пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 23.12.2016р. було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника Тернівського міського відділу кримінально-виконавчої інспекції та визначено вислугу років на день звільнення в календарному обчисленні 16 років 07 місяців 21 день, у пільговому обчисленні - 21 рік 07 місяців 02 дні, що підтверджується змістом копії відповідного витягу (а.с.12).

З 29.11.2017р. ОСОБА_1 проходить службу в Національній поліції України відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №508о/с від 28 листопада 2017 року, що підтверджується копіями трудової книжки позивача, послужних списків та довідки №48-9731 від 14.06.2023р., наявними у справі (а.с.11,13-19,44-47).

Позивач звернувся до відповідача із рапортом від 19.06.2023р., в якому просив, зокрема, зарахувати до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу до Національної поліції України вислугу років з 20.02.2002р. по 23.12.2016р. в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (а.с.20).

Листом №20/10-Т-729р від 25.07.2023р. Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області повідомило позивача про відсутність правових підстав для зарахуванні до стажу служби в поліції час проходження служби у період з 20.02.2002 по 23.12.2016 в Державній кримінально-виконавчій службі України. Свою відмову ГУНП в Дніпропетровській області мотивувало відсутністю Державної кримінально- виконавчій служби в переліку органів та установ, служба в яких зараховується до стажу служби в поліції, який визначений ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки стаж служби в поліції встановлено позивачеві відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», що підтверджується змістом копії відповідного листа, наявною у справі (а.с.21,42-43).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з бездіяльністю відповідача щодо не зарахування позивачеві до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 20.02.2002 року по 23.12.2016 року (в календарному та пільговому обчисленні) у Державній кримінально-виконавчій службі, у зв`язку з чим позивач просить відновити його права шляхом визнання такої бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 20.02.2002 року по 23.12.2016 року (в календарному та пільговому обчисленні) у Державній кримінально-виконавчій службі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Приписами статті 78 Закону № 580-VIII передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною другою статті 78 Закону № 580-VIII визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Тобто, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а також служба в самій поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду.

Так, як встановлено судом з матеріалів справи, з 20.02.2002р. по 23.12.2016р. ОСОБА_1 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, що підтверджується копіями трудової книжки та послужного списку позивача (а.с.11,13-18,44-47).

За приписами пункту 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11 липня 2003 року №1129-IV до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

При цьому, частина п`ята статті 23 Закону України від 23 червня 2005 року №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз вище наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, частиною першою статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Таким чином, на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України «Про державну службу»), під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України «Про міліцію» та відповідні норми Закону України «Про Національну поліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

Отже, наведені норми чинного законодавства встановлюють, що служба в органах внутрішніх справ (в подальшому - в поліції) є аналогічною службі персоналу органів і установ виконання покарань.

За викладеного, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо не зарахування позивачеві до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 20.02.2002 року по 23.12.2016 року (в календарному та пільговому обчисленні) у Державній кримінально-виконавчій службі, є протиправною.

Наведена правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 20.10.2022р. у справі №160/11127/20, яка підлягає обов`язковому врахуванню адміністративним судом згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача щодо не зарахування позивачеві до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 20.02.2002 року по 23.12.2016 року (в календарному та пільговому обчисленні) у Державній кримінально-виконавчій службі, з урахуванням вищенаведених норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини та обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не зарахування позивачеві до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 20.02.2002 року по 23.12.2016 року (в календарному та пільговому обчисленні) у Державній кримінально-виконавчій службі, суд приходить до висновку, що відповідач, вчинивши наведену бездіяльність, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено, що вищенаведеною бездіяльністю, відповідач порушив права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування позивачеві до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 20.02.2002 року по 23.12.2016 року (в календарному та пільговому обчисленні) у Державній кримінально-виконавчій службі, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Також і підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 20.02.2002 року по 23.12.2016 року (в календарному та пільговому обчисленні) у Державній кримінально-виконавчій службі, оскільки судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача щодо не зарахування такої вислуги років, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 20.02.2002 року по 23.12.2016 року (в календарному та пільговому обчисленні) у Державній кримінально-виконавчій службі, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції № від 17.08.2023р. у розмірі 1073,60 грн. (а.с.7,24а).

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 20.02.2002 року по 23.12.2016 року (в календарному та пільговому обчисленні) у Державній кримінально-виконавчій службі.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20-А; ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 20.02.2002 року по 23.12.2016 року (в календарному та пільговому обчисленні) у Державній кримінально-виконавчій службі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20-А; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва