Справа № 380/13154/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/13154/22 пров. № А/857/13803/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Матковської З.М. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2023р. в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській обл. про визнання протиправним рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Сидор Н.Т., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 30.06.2023р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

16.09.2022р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (через представника адвоката Поліщука П.П.) звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головного управління /ГУ/ ДПС у Львівській обл. № 1490/10/54.05 від 17.09.2019р. про виключення її з реєстру платників єдиного податку; зобов`язати податковий орган поновити ФОП ОСОБА_1 в реєстрі платників єдиного податку з 01.10.2019р.; стягнути з відповідача понесені судові витрати (а.с.1-8, 31).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами (а.с.87-88).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2023р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДПС у Львівській обл. № 1490/10/54.05 від 17.09.2019р. про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку; зобов`язано податковий орган поновити ФОП ОСОБА_1 в реєстрі платників єдиного податку з 01.10.2019р.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській обл. на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2481 грн. (а.с.101-103).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДПС у Львівській обл., який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.106-110).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що спірним рішенням відповідача анульовано реєстрацію платника єдиного податку та виключено з реєстру платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 , оскільки у ФОПа був наявний податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів (ІІ і ІІІ квартали 2019 року), що підтверджено ІКП платника податку по єдиному податку з фізичних осіб.

Зокрема, на 01.04.2019р. заборгованість позивача складала 113 грн. 40 коп., на 01.05.2019р. - 113 грн. 40 коп., на 01.06.2019р. - 113 грн. 40 коп., на 01.07.2019р. - 113 грн. 40 коп., на 01.08.2019р. - 113 грн. 40 коп. та на 01.09.2019р. - 113 грн. 40 коп.

Також спірне рішення прийнято відповідачем через недотримання платником єдиного податку ФОП ОСОБА_1 вимог пп.8 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу /ПК/ України, який не передбачає проведення документальної перевірки та складання акту перевірки.

Отже, рішення ГУ ДПС у Львівській обл. № 1490/10/54.05 від 17.09.2019р. про анулювання реєстрації платника єдиного податку прийняте з урахуванням вимог порядку реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку, встановлених п.299.10 ст.299 ПК України, а тому відповідає вимогам чинного законодавства.

Представником позивача адвокатом Поліщуком П.П. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.145-147).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Водночас, колегія суддів не убачає підстав для задоволення клопотання апелянта про розгляд справи в присутності сторін (а.с.110), оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Апелянтом подану апеляційну скаргу, в якій детально та послідовно обґрунтовано свою правову позицію по справі; представником позивача скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу; сторонами не заявлено клопотань щодо долучення до справи і дослідження нових доказів тощо.

Звідси, правових підстав для висновку про те, що справу необхідно розглядати в судовому засіданні, колегія суддів не убачає.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, 22.04.2016р. внесено запис про проведення державної реєстрації ФОП ОСОБА_1 (а.с.15-18).

Відповідно до Витягу з реєстру платників єдиного податку, позивач з 01.05.2016р. перебувала на 2 групі спрощеної системи оподаткування (а.с.20).

17.09.2019р. відповідач ГУ ДПС у Львівській обл. прийняв рішення № 1490/10/54.05 про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку (а.с.20).

Зазначеним рішенням встановлено, що у ФОП ОСОБА_1 наявний податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів у випадку, встановленому пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України, що підтверджено інтегрованою карткою платника єдиного податку з фізичних осіб.

Розмір податкової заборгованості станом на 01.09.2019р. становить 113 грн. 40 коп. єдиного податку.

Відповідно до п.299.10 ст.299 ПК України зазначені факти є підставою для виключення з реєстру платника єдиного податку на підставі пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України.

Датою анулювання реєстрації платника єдиного податку є 30.09.2019р.

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених главою І розд. XIV «Спеціальні податкові режими» ПК України, анулювання реєстрації платника єдиного податку І-ІІІ груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акту перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом (п.299.11 ст.299 ПК України).

Таким чином, контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.05.2020р. у справі № 812/1137/16.

Втім, матеріали справи не містять таких документів як наказ про проведення перевірки, повідомлення платника про проведення перевірки, акт про проведення перевірки, направлення платнику податків акту про проведення перевірки для ознайомлення з результатами перевірки.

Крім того, з самого оскаржуваного рішення вбачається, що таке прийнято у зв`язку з наявністю у ФОП ОСОБА_1 податкової заборгованості по єдиному податку у розмірі 113 грн. 40 коп., що підтверджено інтегрованою карткою платника податку, а не за результатами проведення перевірки.

За таких обставин контролюючим органом не було дотримано процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за наявності законодавчо визначених для цього підстав.

Вирішуючи наведений спір, колегія суддів виходить з того, що наведені висновки суду першої інстанції відповідають дійсним обставинам справи та не суперечать нормам матеріального права, з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.291.2 ст.291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 ст.291 ПК України визначено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з пп.3 п.291.4 ст.291 ПК України до другої групи платників єдиного податку належать фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначено приписами ст.299 ПК України.

Зокрема, відповідно до п.299.1 ст.299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Згідно з п.299.2 ст.299 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

За приписами пп.3 п.299.10 ст.299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема, у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

У свою чергу, підпунктом 8 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України визначено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Згідно з п.299.11 ст.299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Системний аналіз наведених норм вказує на те, що податковий орган приймає рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку (першої - третьої груп) у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Вказаний висновок суду узгоджується з усталеною практикою суду касаційної інстанції, зокрема, із висновками постанови Верховного Суду від 21.05.2020р. у справі № 820/5346/17.

У свою чергу, відповідач не надав суду доказів того, що спірне рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку було прийнято на підставі акту за наслідками проведеної перевірки за фактом наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, як це передбачено абз.1 п.299.11 ст.299 ПК України.

Покликання відповідача на те, що контролюючий орган прийняв оскаржуване рішення про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку за недотримання ним вимог пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України, який не передбачає проведення документальної перевірки та складання акту перевірки, є помилковими, оскільки в силу імперативної норми абз.1 п.299.11 ст.299 ПК України рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку приймається на підставі акту за наслідками проведеної перевірки.

Крім того, датою виключення позивача з реєстру платника єдиного податку відповідно до оскаржуваного рішення є 30.09.2019р. (останній день ІІІ кварталу), що не відповідає вимогам абз.1 п.299.11 ст.299 ПК України, оскільки така дата не є першим числом місяця, наступного за кварталом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до послідовного та логічного висновку про те, що відповідач порушив умови і порядок прийняття оскаржуваного рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку, через що вказане рішення не ґрунтується на вимогах закону.

Додатково колегія суддів враховує, що подальшими змінами, які були внесеними до ПК України, також врегульовано розмір податкового боргу, що може враховуватися під час вирішення питання про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

Зокрема, відповідно до пп.8 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України (в діючій редакції) платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Згідно з абз.3 п.59.1 ст.59 ПК України податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Відповідно до п.5 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Таким чином, податкова вимога не надсилається у випадку, якщо сума податкового боргу платника податків не перевищує 3060 грн. (17 грн. х 180 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Наявна у позивача сума податкового боргу в розмірі 113 грн. 40 коп. є меншою ніж 3060 грн., а відтак є недостатньою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку відповідно до підпункту 8 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими позовні вимоги задоволені у визначений спосіб.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення заявленого позову із зазначених мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ДПС у Львівській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2023р. в адміністративній справі № 380/13154/22 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління ДПС у Львівській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді З. М. Матковська
С. М. Кузьмич
Дата складання повного тексту судового рішення: 26.10.2023р.