Справа № 160/11955/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року Справа № 160/11955/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27.05.2023р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не здійсненні позивачеві нового розрахунку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби за період з 2016 по 2017 рік;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення позивачеві, яку отримував під час проходження військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди під час проходження військової служби з 2016 року по 2017 рік з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачеві матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань та грошову допомогу на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату позивачеві недоплачених частин за період з 2016 року по 2017 рік.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 13.07.2016р. по 27.06.2022р. позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , з 22.05.2015р. має статус учасника бойових дій, за наказом №182 від 27.06.2022р. його було виключено зі списків особового складу. Відповідно до Інструкції №260 від 11.06.2008р. до складу його грошового забезпечення була включена, зокрема, і «щомісячна додаткова грошова винагорода», встановлена Постановою КМУ №889 від 22.09.2010р. (діючою на час виплати), проте, наведена винагорода не була включена до розрахунку виплаченої йому допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги для оздоровлення в 2016-2017р.р. в порушення вимог п.30.3, п.п.2 п.33.3 Інструкції №260, ч. 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки наведені одноразові грошові допомоги (грошова допомога на оздоровлення, допомога на вирішення соціально-побутових питань) обраховуються та виплачуються виходячи з місячного грошового забезпечення до складових якого включена і «щомісячна додаткова грошова винагорода», встановлена Постановою КМУ №889. Позивач зазначає, що звертався до відповідача з заявою щодо проведення такого перерахунку та виплати, проте, відповідач відмовився виплатити кошти, таким рішенням відповідач обмежив право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у повному розмірі, передбаченому нормами діючого законодавства та є протиправним, також позивач посилається і на правовий висновок Верховного Суду у справі 825/997/17 від 10.11.2021р. (а.с.1-8).

Ухвалою суду від 07.06.2023р. судом було відкрито провадження у даній адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 07.07.2023р. та запропоновано, зокрема, позивачеві надати докази перебування у відпустках та отримання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення у спірний період 2016-2017 роки (надати копії наказів, розрахункових листів, розрахунку вказаних виплат), виходячи з вимог ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України; відповідачеві надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України, надати докази перебування позивача у відпустках у спірні періоди та надати розрахунок виплаченої позивачеві матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення за 2016,2017 роки із зазначенням складових грошового забезпечення позивача, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.27).

На виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, засобами поштового зв`язку від відповідача 04.07.2023р. до канцелярії суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив у задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що позов є необґрунтованим, оскільки позивач був звільнений з лав Збройних Сил України 27.06.2022р., а до суду звернувся 27.05.2023р., а отже, позивачем було пропущено строки звернення до суду, встановлені ч.1 та ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України; відповідно до статті 8 Інструкції №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців з урахуванням складових грошового забезпечення, визначених у п.1,п.п.3 п.5 Постанови КМУ №1294 (чинної до 28.02.2018р.); позивач не звертався до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про надання йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 2016 року по 2017 рік та не надавав ніяких підтверджуючих документів (довідок) на оздоровлення, лікування та ін.; зміст наказу від 27.06.2022р. №182 про виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення свідчить про те, що позивач грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань не отримав лише за 2022р.; згідно п.п.30.1, 30.3 розд. ХХХ Інструкції №260 розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), а відтак, відповідач вважає, що додаткові грошові винагороди не включаються до складу грошового забезпечення військовослужбовців при проведенні розрахунку грошової допомоги для оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань у 2016-2017р.р., у зв`язку із чим відповідач вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що підлягають відхиленню (а.с.31-34).

Разом з тим, на вимогу вищенаведеної ухвали суду від 07.06.2023р. відповідачем разом із відзивом на позов не було надано доказів перебування позивача у відпустках у спірні періоди та не надано і розрахунку виплаченої позивачеві матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення за 2016,2017 роки із зазначенням складових грошового забезпечення позивача, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується змістом відзиву та додатками до нього (а.с.34-37).

Також вимог ухвали суду щодо надання додаткових доказів не було виконано і позивачем, таких доказів матеріали справи не містять.

У зв`язку із не виконанням учасниками справи вимог ухвали суду в частині необхідності надання учасниками справи витребуваних судом доказів, ухвалою суду від 24.08.2023р. було повторно від сторін витребувані додаткові докази, які були наведені в ухвалі суду від 07.06.2023р., встановлений строк їх подання до 08.09.2023р. через що строк розгляду даної справи було продовжено до 29.09.2023р. згідно до ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується змістом ухвали суду від 24.08.2023р.(а.с.40).

27.09.2023р. на адресу суду від відповідача на виконання вимог ухвали суду від 24.08.2023р. до канцелярії суду надійшов лист №7337 від 15.09.2023р. з доданою до нього довідкою щодо виплаченої позивачеві матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги для оздоровлення за 2016р., 2017р. (а.с.44-45).

Разом з тим, вказаний лист з довідкою не були надіслані відповідачем на порушення ч.9 ст.79 Кодексу адміністративного судочинства України позивачеві (таких доказів до супровідного листа не додано).

У зв`язку із наведеним, ухвалою суду від 03.10.2023р. було зобов`язано відповідача протягом 10 днів з моменту отримання цієї ухвали суду надати суду докази направлення позивачеві довідки щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки згідно до положень ч.9 ст.79 згаданого Кодексу, внаслідок чого, знову строк розгляду даної справи було продовжено до 03.11.2023р. згідно до вимог ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.47).

Наведена ухвала суду від 03.10.2023р. була отримана відповідачем засобами поштового зв`язку 07.10.2023р., що підтверджується інформацією із офіційного сайту Укрпошта (відправлення №018) станом на 11.10.2023р. (а.с.50-51).

Між тим, станом на 27.10.2023р. відповідачем вимоги ухвали суду від 03.10.2023р. не були виконані, про причини невиконання вимог ухвали не повідомлено у спосіб та у порядку, передбаченому ст.79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно, з урахуванням строків розгляду справи, встановлених процесуальним законодавством, вжиття за ініціативою суду всіх можливих заходів щодо зібрання всіх доказів у справі, що стосуються предмету спору, шляхом витребування їх в учасників справи (як позивача, так і відповідача), не надання їх відповідачем у повному обсязі (копії наказів про нарахування та виплату спірних сум не надані) та не надання позивачем таких доказів (копії наказів, розрахункових листів, розрахунку вказаних виплат) взагалі без поважних причин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалами суду від 24.08.2023р., від 03.10.2023р. строк розгляду даної справи було продовжено до 29.09.2023р. та до 03.11.2023р., відповідно, у зв`язку з необхідністю витребування не наданих учасниками справи додаткових доказів на підставі ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України. (а.с.40,47).

Таким чином, дана адміністративна справа вирішується 27.10.2023р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних в матеріалах справи копій документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 з 13.07.2016р. по 27.06.022р. проходив військову службу в Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 на посадах заступника начальника служби захисту інформації, старшого офіцера відділу режимно-секретної діяльності Управління охорони державної таємниці та захисту інформації Військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується копією паспорту позивача та копіями наказів від 13.07.2016р. №233, від 27.06.2022р. №182(а.с.9-10, 13-14).

Зі змісту копії наказу від 13.07.2016р. №233 судом встановлено, що позивачу виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення (а.с.13).

А згідно до наказу від 27.06.2022р. №182 у зв`язку із вибуттям до нового місця служби міста Дніпро, позивача було виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 27.06.2022р. (а.с.14).

Також, із матеріалів справи було встановлено, що відповідачем позивачеві була нарахована та виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та грошова допомога для оздоровлення, а саме:

- матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2016р. із розрахунку: посадовий оклад 1033,00грн.; оклад за військовим званням 120,00 грн.; надбавка за вислугу років - 403,55 грн.; таємність -206,60 грн.; 50% -778,28 грн.; премія 450% - 4648,50 грн., усього нараховано - 7189,93 грн. (до виплати перераховано на картковий рахунок 7082,08 грн.);

- грошова допомога для оздоровлення за 2017р. із розрахунку: посадовий оклад 1033,00грн.; оклад за військовим званням 120,00 грн.; надбавка за вислугу років -403,55 грн.; 50% -778,28 грн.; премія 450% - 4648,50 грн., усього нараховано - 6983,33 грн. (до виплати перераховано на картковий рахунок 6878,58 грн.);

- матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2017р. із розрахунку: посадовий оклад 1033,00грн.; оклад за військовим званням 120,00 грн.; надбавка за вислугу років -403,55 грн.; 50% -778,28 грн.; премія 450% - 4648,50 грн., усього нараховано - 6897,78 грн. (до виплати перераховано на картковий рахунок 6794,31 грн.), що підтверджується змістом довідки стосовно виплати матеріальної допомоги для вирішення питань та грошової допомоги для оздоровлення у період за 2016 по 2017 роки, у ВЧ НОМЕР_1 позивачеві, наявної у справі (а.с.45).

Разом з тим, зміст вищенаведеної довідки відповідача свідчить про те, що відповідачем були нараховані та виплачені позивачеві матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2016 -2017 роки та грошова допомога для оздоровлення за 2017 рік без урахування (при їх обчисленні) щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої Постановою КМУ №889, яку позивач отримував у розмірі 60% згідно до наказу від 13.07.2016р. №233 (а.с.13, 45).

17.04.2023р. позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій, зокрема, просив нарахувати та виплатити йому допомогу для вирішення соціально-побутових питань та грошову допомога для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №889, діючої на час виплати, за період з 2015р. по 2018 рік, що підтверджується змістом наведеної копії заяви (а.с.17).

Листом за №2821 від 02.05.2023р. відповідачем повідомлено позивача про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода носить характер винагороди, тому до розрахунку одноразової грошової допомоги не враховується, що підтверджується змістом копії наведеного листа (а.с.18-20).

Вважаючи протиправною вищенаведену бездіяльність відповідача щодо не врахування щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №889, чинної на час її виплати, яка мала постійний характер, при розрахунку (обрахунку) позивачеві матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову частково, виходячи з наступного.

Що стосується питання неврахування відповідачем щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №889, чинної на час її виплати, при проведенні розрахунку (обрахування) грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки позивачеві, суд враховує таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (із змінами і доповненнями) - (далі - Закон №2011-ХІІ).

Військовослужбовцям у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

У силу вимог частини першої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У частині другій статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Щомісячна додаткова грошова винагорода передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова КМУ № 889) та Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 №595, виданим на виконання постанови КМУ № 889 (далі Інструкція № 595).

У пункті 1 Постанови КМУ №889 встановлено, що військовослужбовці (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби), мають право на отримання щомісячної додаткової грошової нагороди в розмірі: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Граничні розміри, порядок та умови виплати цієї винагороди визначаються Міністерством оборони. Міністерством внутрішніх справ та адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 зазначеної Постанови КМУ № 889).

Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 Інструкції №595 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 05.12.2012 № 825), яка була чинною до 16.12.2016), щомісячна додаткова грошова винагорода для військовослужбовців, (крім зазначених у підпункті 2.1 цього пункту): з 1 квітня 2013 року - у розмірі до 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року у розмірі до 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі до 60 % місячного грошового забезпечення.

Крім того, в пункті 8 Інструкції № 595 визначено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 9 зазначеної Інструкції №595, розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.

За пунктом 5 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550 (далі - Інструкція №550, яка була чинною до 20.07.2018), така винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації), а командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 8 Інструкції №550).

У пункті 9 Інструкції №550 передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади на особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головною управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.

Також, нормами ч.1 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Крім цього, наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Інструкція № 260, яка була чинною до 20.07.2018), пунктом 30.1 розділу ХХХ Інструкції №260 якої установлено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини п.30.2 розділу ХХХ Інструкції №260.

А згідно з пунктом 30.3 розділу ХХХ цієї Інструкції №260 передбачено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до п. 33.1 розділу ХХХІІІ Інструкції №260 визначено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини п.33.2 розділу ХХХІІІ Інструкції №260.

А у відповідності до вимог п.33.3 розділу ХХХІІІ Інструкції №260 передбачено, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Аналізуючи наведені вище норми, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, можна дійти висновку, що розмір грошової допомоги для оздоровлення у 2017 році та розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016 та 2017 роках повинен був визначатися (розраховуватися) із врахуванням, зокрема, і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, а, відповідно до Постанови КМУ №889, чинної на момент виникнення спірних відносин у 2016-2017 роках, було встановлено виплату військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової грошової винагороди щомісячно.

Тобто, така вищенаведена винагорода, передбачена Постановою КМУ №889 (чинної на момент виникнення спірних відносин), носила постійний характер (виплачувалася щомісячно), а відповідно, мала бути врахована відповідачем при визначенні розміру грошової допомоги для оздоровлення у 2017 році та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016 та 2017 роках з урахуванням вимог як ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ, Порядку №889 (чинної на момент виникнення спірних відносин), так і вимог п.30.1, п.30.3 розділу ХХХ, п.33.1, п.33.3 розділу ХХХІІІ Інструкції №260.

Так, як зазначалося уже вище та встановлено судом із наявних в матеріалах справи копій документів, позивач у період проходження служби у відповідача (спірний період 2016-2017 роки) отримував щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою КМУ №889 (чинної на момент виникнення спірних відносин), у розмірі 60% місячного грошового забезпечення (інших доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано), що підтверджується змістом копії наказу від 13.07.2016р. №233 (а.с.13).

Разом з тим, зі змісту довідки відповідача без номера, без дати, долученої до супровідного листа відповідача від 15.09.2023р. №7337, вбачається, що при визначенні (розрахунку) та виплаті позивачеві матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 -2017 роки, грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік, вищенаведена щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою КМУ №889, яка мала постійний характер (виплачувалася щомісячно) відповідачем врахована не була (а.с.45).

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода, встановлена Постановою КМУ №889 (чинна на момент виникнення спірних відносин) виплачувалась позивачеві у розмірі 60% місячного грошового забезпечення (наказ від 13.07.2016р. №233), яка не підпадає під визначення разових виплат (виплачувалася щомісячно), а відповідно, вона (така винагорода) повинна була бути включена відповідачем до суми, з якої обраховувалася позивачеві грошова допомога для оздоровлення за 2017 рік та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки з урахуванням приписів ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ, Порядку №889 ( чинної на момент виникнення спірних відносин), п.30.1, п.30.3 розділу ХХХ, п.33.1, п.33.3 розділу ХХХІІІ Інструкції №260.

При цьому, судом критично надається оцінка та відхиляється судом аргументи відповідача, викладені у його відзиві, з приводу того, що щомісячна додаткова винагорода носить характер винагород, які не включаються до складу грошового забезпечення військовослужбовців, а відповідно, і до розрахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги для оздоровлення, виходячи з вимог Інструкції №260, оскільки підзаконні нормативно-правові акти (яким є згадана Інструкція №260) не можуть звужувати поняття грошового забезпечення, встановленого ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ, тому у разі неузгодженості таких підзаконних нормативно-правових актів із Законом, за загальним правилом, підлягають застосуванню саме норми Закону №2011-ХІІ, які мають вищу силу.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 19.05.2022р. у справі №420/5512/19.

Також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021р. у справі №825/997/17 відповідно до яких за змістом Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671 ( у редакції, чинній на час затвердження Інструкції №550), одним з основних завдань Міністерства оборони України як центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, було встановлення порядку грошового забезпечення.

Зазначене повноваження Міністерства оборони України корелює із пунктами 1 Інструкцій №550 та 595.

Водночас, Велика Палата наголосила, що встановлення підзаконним нормативно- правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

А отже, враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону №2011-ХІІ та постанови КМУ№889, а не Інструкцій №595 та №550.

З наведених вище мотивів до спірних правовідносин не підлягають застосуванню і норми Інструкції №260 в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якої нараховується одноразова грошова допомога (матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та грошова допомога для оздоровлення), щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої Постановою КМУ №889, чинної на момент виникнення спірних відносин.

Отже, із наведеного слідує, що як грошова допомога для оздоровлення за 2017 рік, так і матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки розраховуються з розміру місячного грошового забезпечення, до складу якого, в свою чергу, входить і додаткова грошова винагорода, встановлена Постановою КМУ №889, а тому вказані виплати повинні здійснюватися з урахуванням згаданої додаткової грошової винагороди.

Разом з тим, доказів нарахування та виплати позивачеві грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки з урахування при їх розрахунку, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №889, чинної на момент виникнення спірних відносин, відповідачем суду не надано.

Навпаки, надана відповідачем довідка (а.с.45) свідчить про не дотримання відповідачем вимог норми Закону №2011-ХІІ та постанови КМУ№889.

Відтак, суд приходить до висновку, що неврахування відповідачем при визначенні (розрахунку) розміру грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №889, яка носила постійний характер, є протиправною бездіяльністю відповідача, а відповідно, у даній частині позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Така ж правова позиція узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у його постанові від 21.12.2021р. у справі №820/3423/18, яка є обов`язковою для врахування адміністративним судом у подібних правовідносинах виходячи з вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ч.1 та ч.4 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не доведено належними, достатніми і допустимими доказами правомірність бездіяльності щодо неврахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» при обрахунку позивачеві грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки з урахуванням встановленим судом обставин та аналізу вищенаведених приписів чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства.

Є безпідставними і необґрунтованими доводи відповідача з приводу того, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, встановлений ч.1 та ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства, оскільки був звільнений 27.06.2022р., а до суду звернувся 27.05.2023р., з огляду на те, що в силу ч.2 ст.233 КЗпП України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (спірним періодом є 2016-2017р.р.), було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, що узгоджується і з позицією, викладеною у рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9-рп/2013, а також і у постанові Верховного Суду від 27.04.2023р. у справі №300/4201/22, а, відповідно, до даних правовідносин, підлягають застосуванню строки звернення до суду, встановлені ст.233 КЗпП України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин 2016-2017р.р., а тому строк звернення з даним позовом позивачем не пропущений.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і аргументи відповідача щодо того, що відповідно до ст.8 Інструкції №260 за якою грошове забезпечення виплачується у межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини з урахуванням його складових, визначених у п.1, п.п.3 п.5 Постанови КМУ №1294 (чинної до 28.02.2018р.), оскільки, по-перше, як уже зазначалося вище, у даних правовідносинах підлягають застосуванню норми Закону №2011-ХІІ та Постанови КМУ №889, по-друге, у відповідності до змісту п.23 рішення Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005р. «Кечко проти України» вказано, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. А тому, з урахуванням того, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою КМУ №889 станом на 2016-2017 роки нараховувалась та виплачувалась позивачеві про що свідчить наказ від 13.07.2016р. №233 (а.с.13), підстави для неврахування такої винагороди при обчисленні грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки позивачеві, у відповідача були відсутні.

Судом критично надається оцінка та відхиляються судом посилання відповідача у відзиві на те, що позивач не звертався з рапортом до відповідача про надання йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки, грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік, з огляду на те, що вказане твердження спростовується змістом наданої відповідачем довідки про нарахування та виплату саме відповідачем у спірний період сум вказаних виплат без урахування щомісячної додаткової грошової допомоги, передбаченої Постановою КМУ №889 (а.с.45), а відповідно, вказані встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачем здійснювалась виплати наведених одноразових грошових допомог саме за заявою (рапортом) позивача та за наказом командира військової частини (вказані копії заяв (рапортів) та накази на вимогу ухвал суду відповідачем суду без поважної причини не надані).

Також і аргументи відповідача про те, що позивачеві не виплачувалися грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань лише за 2022 рік згідно змісту наказу №182 від 27.06.2022р. є неспроможними, з огляду на те, що предметом спору у цій справі не є вказані виплати (2022р.), а спір стосується іншого періоду 2016 та 2017 років, тому вказана копія наказу не може свідчити про дотримання відповідачем приписів Постанови КМУ №889 та п.30.1, п.30.3 розділу ХХХ, п.33.1, п.33.3 розділу ХХХІІІ Інструкції №260 саме у наведений період 2016-2017р.р. щодо правильності обчислення наведених виплат, які є предметом цього спору.

Судом критично надається оцінка діям відповідача з приводу надання копії довідки за №8461 від 20.10.2023р. ні би то на виконання вимог ухвали суду від 03.10.2023р. (а.с.52-54), оскільки, по-перше, ухвалою суду від 03.10.2023р. не вимагалося надання такої довідки, а вимоги суду стосувалися виконання відповідачем приписів ч.9 ст.79 Кодексу адміністративного судочинства України (направлення довідки, долученої до листа від 15.09.2023р. №7337 позивачеві), що відповідачем проігноровано; по-друге, надана копія довідки від 20.10.2023р. №8461 взагалі не містить інформації щодо показників, з яких проведено обчислення спірних складових матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги для оздоровлення за спірний період, тому дані згаданої довідки не можуть служити належними доказами правомірності обчислення вищенаведених виплат позивачеві у розумінні ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо неврахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» при розрахунку (обрахунку) позивачеві грошової допомоги для оздоровлення за 2017р.р. та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки, за критеріями, визначеними ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, суд приходить до висновку, що відповідач, при вчиненні вищенаведеної бездіяльності, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, з порушенням вимог ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ, Постанови КМУ №889, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, а також і п. 30.1, п.30.3 розділу ХХХ, п.33.1, п.33.3 розділу ХХХІІІ Інструкції №260, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, допустивши вищенаведену бездіяльність, відповідач порушив права та інтереси позивача на належне грошове забезпечення як військовослужбовця Збройних Сил України, які підлягають захисту шляхом визнання наведеної бездіяльності протиправною в судовому порядку.

Також, з урахуванням того, що судом встановлена протиправна бездіяльність відповідача щодо неврахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» при обрахунку позивачеві допомоги для оздоровлення за 2017 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки, підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплатити позивачеві грошову допомогу для оздоровлення за 2017 рік та матеріальну допомогу для вирішення-соціально-побутових питань за 2016-2017 роки з урахуванням «щомісячної додаткової грошової винагороди», передбаченої Постановою КМУ №889, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, як похідні позовні вимоги та з урахуванням того, що ефективним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії згідно до повноважень суду, встановлених ст.245 КАС України та ст.13 Конвенції.

Між тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не здійсненні позивачеві нового розрахунку матеріальної допомоги для оздоровлення за 2016 рік з урахуванням «щомісячної додаткової грошової винагороди», передбаченої Постановою КМУ №889, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, а також і похідні позовні вимоги в цій частині щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, з огляду на наступне.

Як уже зазначалося судом вище, грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини п.30.2 розділу ХХХ Інструкції №260.

Таким чином, із аналізу наведеної норми слідує, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за двох умов, а саме: за наявності заяви військовослужбовця протягом поточного року та на підставі наказу командира військової частини.

Разом з тим, позивачем не було надано суду доказів звернення позивача до відповідача з відповідною заявою (рапортом) про надання йому грошової допомоги для оздоровлення протягом поточного року - 2016 рік, а також і не надано ні копії наказу про перебування у щорічній відпустці (2016р.), ні розрахункових листів про нараховані та отримані суми за спірний період (таких доказів матеріали справи не містять).

Також, судом вживалися відповідні заходи щодо витребування таких доказів у позивача та у відповідача повторно згідно ухвали суду від 24.08.2023р., (отримана позивачем 24.08.2023р.на електронну адресу а.с.42), проте, такі вимоги ухвали позивачем взагалі були проігноровані.

Судом враховується і те, що обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги покладено на позивача виходячи з вимог ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте, позивачем у ході судового розгляду справи, а також і на вимогу суду, не доведено жодними належними, достатніми та допустимими доказами фактів нарахування та отримання ним грошової допомоги для оздоровлення у 2016 році за його заявою у порядку та у спосіб, встановлений п.30.2 розділу ХХХ Інструкції №260.

В той же час, відповідачем на вимогу суду була надана довідка стосовно виплати позивачеві матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки, зі змісту якої видно, що грошова допомога для оздоровлення за 2016 рік позивачеві не нараховувалася та не виплачувалася (а.с.45).

А відповідно, наведене свідчить про те, що позивач із заявою про надання йому грошової допомоги для оздоровлення у 2016 році не звертався у відповідності до вимог п.30.2 розділу ХХХ Інструкції №260 (таких доказів суду не надано), тому у відповідача були відсутні підстави для прийняття наказу про надання позивачеві грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку, що за таких обставин будь-які правові підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не врахуванні при проведенні розрахунку грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік, «щомісячної додаткової грошової винагороди», передбаченої Постановою КМУ №889 та зобов`язання вчинити певні дії у цій частині, у адміністративного суду відсутні.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за даним позовом згідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять, тому у адміністративного суду відсутні будь-які підстави для їх розподілу у порядку, встановленому ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не врахуванні при проведенні ОСОБА_1 розрахунку (обрахування) матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки та грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік, «щомісячної додаткової грошової винагороди», передбаченої Постановою КМУ №889 (чинної на час виникнення спірних відносин), протиправною.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) провести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ІПН: НОМЕР_4 ) перерахунок та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2017 роки, грошову допомогу для оздоровлення за 2017 рік, з урахуванням «щомісячної додаткової грошової винагороди», передбаченої Постановою КМУ №889 (чинної на час виникнення спірних відносин) та із врахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва