Справа № 280/6079/23
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

26 жовтня 2023 року Справа № 280/6079/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В. розглянувши в письмовому проваджені адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом: ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі по тексту - відповідач 1) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (далі по тексту відповідач 2), в якому позивач просить суд:

- визнати протравними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненій з військової служби на підставі підпункту «г» пункту частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб інвалідністю;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

- вирішити питання щодо стягнення судових витрат на користь ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що позовних вимог полягає в тому, що позивач проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді водій третього розрахунку першого мінометного взводу другої мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 і має дружину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи. Позивач стверджує, що вказана група інвалідності його дружини згідно абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» надає йому право на звільнення з військової служби. Однак відповідач-2 відмовляється задовольнити його рапорт про звільнення з військової служби, і при цьому будь-якої письмової відповіді на відповідний рапорт позивача не надано, лише проставлена негативна резолюція на супровідному документі № 740/33/2466 від 28.06.2023 про направлення рапорту та доданих до нього документів командиру військової частини НОМЕР_2 , для прийняття рішення про звільнення. З таких підстав позивач вважає, що такими діями та прийнятим рішенням відповідач - 2 порушив його законні права та інтереси, оскільки вони ґрунтуються на безпідставних мотивах і не відповідають критеріям правомірності, а тому є протиправними та підлягають скасуванню. Тому, позивач змушений звернутись до суду з позовною заявою про захист своїх прав.

Справі за цією позовною заявою присвоєно № 280/6079/23 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Сацькому Р.В.

Ухвалою суду від 04.08.2023 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відповідачем - 2 19.09.2023 за вх. № 41510 надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що із заявленою позовною заявою щодо вимог Позивача військова частина НОМЕР_2 не погоджується та вважає її вимоги надуманими та незаконними. Свою правову позицію військова частина НОМЕР_2 обгрунтовала наступним чином. Дійсно, 26.06.2023 військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 подано рапорт на звільнення з військової служби на підставі абзацу 5 підпункту г пункту 2 частини 4 етапі 26 Закону Про військовий обов`язок та військову службу - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи. Посадовими особами військової частини НОМЕР_2 відпрацьований рапорт належним чином про результати розгляду повідомлено військовослужбовцю. Об`єктивно вивчивши рапорт Позивача та долучені до рапорту документи, (де вказано що дружина є особою з інвалідністю 3 групи довідка МСЕК серії МСЕ № 108280 від 06.01.2000 причина інвалідності загальне захворювання та протипоказань до роботи чи інші обмеження не встановлені, висновок про умови та характер праці - легкий труд. Командування військової частини НОМЕР_2 прийшло до висновку що підстав для звільнення з військової служби відповідно до пп. г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю 1 чи II групи - не має. Враховуючи, норми законодавства України, вважає дії законними а позовні вимоги надуманими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідачем - 1 до суду 20.09.2023 надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено. Відповідач позовну заяву не визнає, в повному обсязі не погоджується з з доводами та вимогами Позивача в частині вимог до військової частини НОМЕР_1 . Дійсно, позивачем 26 червня 2023 року було подано до військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби відповідно до частини 4 пункту 2 підпункту «г» статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, разом з всіма додатками. Так як у командира військової частини НОМЕР_1 відсутні повноваження щодо видачі наказів по особовому складу, тому було підготовлено подання за підпорядкованістю до військової частини НОМЕР_2 . 28 червня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 було підготовлено та подано до військової частини НОМЕР_2 подання у відповідності до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, щодо звільнення з військової служби за призовом у запас молодшого сержанта ОСОБА_1 за вихідним номером 740/33/2466. 29 червня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_2 було відмовлено у задоволенні клопотання командира військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 . Отже, на підставі вище викладеного, військовою частиною НОМЕР_1 своєчасно та в повній мірі було здійснено усі заходи визначені законодавством України щодо звільнення молодшого сержанта ОСОБА_1 . Військова частина НОМЕР_1 жодним чином не порушила законних прав ОСОБА_1 при розгляді рапорту остання про звільнення з військової служби через сімейні обставини. Вважає, що не може бути відповідачем у даній справі, так як не вчиняла дій або бездіяльності щодо вимог позивача.

Представником позивача адвокатом Працевитим Г.О. в порядку ст. 163 КАС України 26.09.2023 до суду надана відповідь на відзиви на позовну заяву, в якій зазначено, що з доводами відповідачів позивач не погоджується. Вважає. Що його права порушенні діями та бездіяльності обох відповідачів, тому він змушений звернутись за захистом своїх порушених прав до суду. Просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України. Що підтверджується копією паспорта НОМЕР_3 , виданого Запорізьким РВ УМВС України в Запорізькій області від 16.11.1999 та карткою платника податків від 25.06.1997, які додані до справи.

ОСОБА_1 10.11.2022 призваний до лав Збройних сил України під час мобілізації згідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 25.02.2022 № 69/2022. Та по даний час проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді водій третього розрахунку першого мінометного взводу другої мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 .

Крім цього, ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_4 від 14.11.1992, довідкою МСЕК № 108280 серія 2-18 АБ від 06.01.2000 та пенсійним посвідченням № НОМЕР_5 Серія НОМЕР_6 від 07.03.2017, наданими до позовної заяви позивачем.

26.06.2023 ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю інвалідності ІІІ групи у дружини. Копія рапорту міститься в матеріалах справи.

28 червня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 було підготовлено та подано до військової частини НОМЕР_2 подання у відповідності до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, щодо звільнення з військової служби за призовом у запас молодшого сержанта ОСОБА_1 за вихідним номером 740/33/2466. Копія подання та супровідного листа додана позивачем до матеріалів справи.

29 червня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_2 було відмовлено у задоволенні клопотання командира військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 шляхом проставлення резолюції на супровідному листі. Копія супровідного листа міститься в матеріалах справи.

Таким чином, не погоджуючись із такими діями відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходить з того, що відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України.

Зокрема, статтею 8 Конституції України в Україні встановлено, що в країні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Крім цього, правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються законами України та підзаконними нормативними актами.

Тому, надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

Вивчивши та проаналізувавши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, враховуючи приписи дію чого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню виходячи з наступного.

Суд вбачає протиправну бездіяльність зі сторони Військової частини НОМЕР_2 , щодо безпідставної відмови в прийнятті рішення по рапорту позивача, оскільки відповідно до п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби, думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

На думку суду така бездіяльність фактично є відмовою/перешкоджанням у звільненні з військової служби про що наголошує позивач.

Суд вважає, що тлумачення відповідачем пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, А саме, наведені критерії встановлення інвалідності у взаємозв`язку з визначеними підп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" підставами звільнення з військової служби під час воєнного стану (через сімейні обставини) свідчать про необхідність здійснення військовослужбовцем догляду за непрацездатною особою або особою із захворюванням, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи. Також доводи про те, що з доданих матеріалів справи встановлено, що дружина ОСОБА_2 є особою з інвалідністю III групи (довідка МСЕК серії МСЕ серії МСЕ № 108280 від 06.01.2000). Причина інвалідності - загальне захворювання. Висновок про умови та характер праці: легка пращі, рекомендацій МСЕК не свідчать про наявність у дружини позивача обставин непрацездатності, значного обмеження життєдіяльних функцій, неспроможності або обмеженої спроможності до самообслуговування, що у контексті пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XIІ є підставою звільнення з військової служби та найголовніше - заборони здійснення праці у визначних сферах.

Таким чином, позивач має право на звільнення у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, а тому суд вважає, що є підстави для зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», та виключити його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Так, у відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15.05.2018 у справі № 821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16.

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами першою та другою статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено з адвокатським бюро «ЮРКОНСАЛТ» Генадія Працевитого» договір про надання правової допомоги від 19.07.2023. Що підтверджується копією документа, який доданий до матеріалів справи.

Згідно пункту 3.2 Розділу 3 гонорар - сплачується адвокату в порядку та розмірах, що визначені додатковим договором до вказаного договору.

Додатковим договором від 19.07.2023 до договору про надання правової допомоги від 19.07.2023 прописана сума гонорару та порядок його сплати.

Згідно рахунку № 1 від 27.07.2023 позивачем за складання позовної заяви сплачено 6 000 грн, адвокату Працевитому Г.О. Що підтверджується копією рахунку, який доданий до матеріалів справи.

Детальний розрахунок наведений у Акті № 1 від 27.07.2023 про надані послуги. Що підтверджується копією документа, який доданий до матеріалів справи.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката наведено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Вказана справа не є складною, має невеликий обсяг заявлених позовних вимог, справа не потребували у представника значеного часу на вивчення практики з цього приводу.

Так, суд зазначає, що підготовка позовної заяви до Запорізького окружного адміністративного суду може зайняти 2,0 години робочого часу. При цьому суд враховує об`єм позову.

Таким чином, оцінивши надані докази, суд вказує, що обсяг, види та вартість правничої допомоги є не співмірними з урахуванням складності справи.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 зі сплати на професійну правничу допомогу у сумі 2 000,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

З наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 2, 86, 94, 159-163, 167, 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , фактична адреса: 39083, Полтавська область м. Горішні Плавні, ) та до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (39803, Полтавська область, Кременчуцький район, м. Горішні Плавні, код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протравними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненій з військової служби на підставі підпункту «г» пункту частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб інвалідністю.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн (дві тисячі гривен) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 26 жовтня 2023 року.

Суддя Р.В. Сацький