Справа № 280/6899/21
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 жовтня 2023 року Справа № 280/6899/21 ПР/280/19/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощенного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до - Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування вимог,

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2021 р. до Запорізького окружного адміністнативного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування вимог, в якій позивач просить суд:

- позовні вимоги задовольнити;

- визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Запорізькій області:

від 12 лютого 2020 року № Ф-5398-50 про сплату боргу (недоїмки);

від 25 березня 2021 року № Ф-5398-50 про сплату боргу (недоїмки);

- позов просить суд розглянути у порядку спрощенного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржувані вимоги є протиправними та такими, що прийняті в супереч приписів чинного законодавства України. Зазначає, що протягом спірного періоду ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ "Укрєвроконтракт" та іншими підприємстрави та ЄСВ до бюджету за нього сплачували роботодавці. За таких обставин, позивач вважає, що у відповідача не було правових підстав для нарахування позивачу єдиного внеску. Просить задовольнити позовні вимоги.

02 серпня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 280/6899/21 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

04 січня 2023 р. ухвалою суду залишено позовну заяву без руху після відкриття провадження у справі.

12 вересня 2023 року ухвалою суду продовжено розгляд адміністративної справи.

17 жовтня 2023 р. ухвалою суду витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області довідку ОК-5 на ім`я ОСОБА_1 за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2020 року.

24 жовтня 2023 р. за вх. № 47158 від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшла до суду довідка ОК - 5 щодо особи ОСОБА_1 .

17 жовтня 2023 року ухвалою суду замінено первинного відповідача по справі № 280/6899/21 - Головне управління ДПС у Запорізькій області () на його правонаступника - Головне управління ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП 44118663).

10 серпня 2022 року від відповідача за вх. № 30809 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник просить суд у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відзив обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 згідно реєстраційної картки платника податків перебуває на обліку як фізична особа - підприємець з 28.02.2007 по 22.10.2020 на загальній системі оподаткування.

Станом на 23.05.2022, згідно інтегрованої картки платника податків за ФОП ОСОБА_1 рахується недоїмка в сумі 32 410,62 грн.

Суд, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач з 26 лютого 2007 року по 22 жовтня 2020 року був зареєстрований як фізична особа - підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

ФОП ОСОБА_1 згідно реєстраційної та облікової картки платника податків перебував на обліку в Головному управлінні ДПС у Запорізькій області, як фізична особа - підприємець з 28.02.2007 по 22.10.2020 на загальній системі оподаткування.

Станом на 23.05.2022, згідно інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб - підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб які проводять незалежну професійну діяльність) рахується недоїмка в сумі 32 410,62 грн за наступними періодами:

заборгованість виникла 09.02.2018 у сумі 8 448,00 грн за 2017 рік;

заборгованість виникла 19.04.2018 у сумі 2457,18 грн за 1 квартал 2018 року;

заборгованість виникла 19.07.2018 у сумі 2457,18 грн за 2 квартал 2018 року;

заборгованість виникла 19.10.2018 у сумі 2457,18 грн за 3 квартал 2018 року;

заборгованість виникла 21.01.2019 у сумі 2457,18 грн за 4 квартал 2018 року;

заборгованість виникла 19.04.2019 у сумі 2454,18 грн за 1 квартал 2019 року;

заборгованість виникла 19.07.2019 у сумі 2754,18 грн за 2 квартал 2019 року;

заборгованість виникла 21.10.2019 у сумі 2754,18 грн за 3 квартал 2018 року;

заборгованість виникла 20.01.2020 у сумі 2754,18 грн за 4 квартал 2019 року;

заборгованість виникла 21.04.2020 у сумі 2078,12 грн за 1 квартал 2020 року;

заборгованість виникла 20.07.2020 у сумі 1039,06 грн за 2 квартал 2020 року;

Тому, за ОСОБА_1 обліковується борг по єдиному внеску.

Контролюючим органом враховуючи наявність недоїмки, щодо позивача в автоматичному режимі бело сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Також, судом встановлено, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 .

Не погодившись з прийнятою вимогою, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд зазначає, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 2464, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 25 Закону № 2464, суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України надано визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI, його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Суд акцентує увагу на тому, що пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, переліченими нормами чинного законодавства встановлений безальтернативний обов`язок фізичної особи - підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

При цьому, з 01.01.2017 в разі неотримання доходу, за будь-яких умов, єдиний внесок має бути сплачений не менше розміру мінімального страхового внеску на місяць. Звільнені від обов`язкової сплати єдиного внеску тільки фізичні особи-підприємці, які отримують пенсію або соціальну допомогу, проте позивачем доказів того, що він підлягає звільненню від сплати єдиного внеску в силу Закону до суду не надано.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд зазначає, що особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вищевказана правова позиція щодо застосування норм права була викладена в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 по справі №440/2149/19, яка враховується судом під час ухвалення рішення у даній справі.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом у постановах від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19), від 05 грудня 2019 року (справа № 260/358/19), від 23 січня 2020 року (справа № 480/4656/18), від 27 лютого 2020 року (справа № 0440/5632/18).

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, а саме довідкою форми ОК-5 що ОСОБА_1 протягом спірного періоду зокрема з 23 листопада 2015 року (тобто коли позивач був зареєстрований фізичною особою - підприємцем) перебував у трудових відносинах з: Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрєвроконтракт", товариством з обмеженою відповідальністю "Трио Трейд", товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Система", товариством з обмеженою відповідальністю "Тремен Кейк" (за сумісництвом), Товариством з обмеженою відповідальністю "Фортлайт Про" де позивачу нараховували та виплачували заробітну плату та сплачували єдиний соціальний внесок, розмір якого загалом перевищує мінімальний страховий несок за період 2017 - 2020 роки.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у ОСОБА_1 не було обов`язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок з 01.01.2017 на рівні не нижче мінімального.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) формується контролюючим органом на підставі даних інтегрованої карти платника, то скасування вимоги саме по собі не призводить до відновлення порушених прав, з урахуванням того, що недоїмки продовжує обліковуватись в ІКП.

При цьому, подальший облік недоїмки в ІКП безумовно призводить до того, що контролюючий орган через деякий проміжок часу сформує нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) фактично на тій самій підставі.

Також, суд зазначає, що наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок № 422), який визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Згідно пункту 2 підрозділу 1 розділу І Порядку № 422, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами;

Відповідно до пункту 1 підрозділу 1 розділу ІІ Порядку № 422, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Аналіз наведених положень Порядку № 422 свідчить, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально - правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, відповідно належним способом захисту порушеного права є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відповідачу провести коригування зобов`язань позивача в ІКП шляхом скасування наявної заборгованості з єдиного внеску, оскільки лише таким шляхом можливо остаточно вирішити спір між сторонами та остаточно захистити права та інтереси позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 06.08.2021, який підлягає поверненю позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246 та 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправними та скасування вимог, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Запорізькій області:

від 12 лютого 2020 року № Ф-5398-50 про сплату боргу (недоїмки); від 25 березня 2021 року № Ф-5398-50 про сплату боргу (недоїмки).

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписане суддею 25 жовтня 2023 року.

Суддя Р.В. Сацький