Справа № 380/2696/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/2696/21 пров. № А/857/11151/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Василюк В.Б.

за участю:

представник позивача Кулинич М.-М.А

представник відповідача 1 Карапетян А.С.,

представник відповідача 2 Петрів Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Окружного адміністративного суду міста Києва, Державної судової адміністрації на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року у справі № 380/2696/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльності, поновлення на посаді судді, зобов`язання до вчинення дій (головуючий-суддя Карп`як О.О., судді Гавдик А.З., Коморний О.І., проголошено 25 травня 2023 року о 16:43, повне судове рішення складено 05 червня 2023 року), -

В С Т А Н О В И В:

В 2021 році ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Окружного адміністративного суду міста Києва щодо відмови у видачі наказу про скасування наказу Окружного адміністративного суду міста Києва №227/К від 06 вересня 2010 року про його відрахування з 06 вересня 2010 року зі штату Окружного адміністративного суду м. Києва із займаної посади голови суду та щодо відмови у видачі наказу про його зарахування до штату цього суду;

- визнати протиправним та скасувати наказ Окружного адміністративного суду міста Києва №227/К від 06 вересня 2010 року про його відрахування з 06 вересня 2010 року зі штату Окружного адміністративного суду м. Києва із займаної посади голови суду;

- зобов`язати Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким зарахувати його до складу суддів Окружного адміністративного суду міста Києва;

- зобов`язати Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким зарахувати йому до стажу роботи на посаді судді Окружного адміністративного суду м. Києва час у зв`язку з незаконним усуненням його від професійної діяльності судді (фактично часом вимушеного прогулу) з дня незаконного звільнення з 06 вересня 2010 року по день видання наказу про його зарахування на посаду судді (зарахування до штату) Окружного адміністративного суду міста Києва;

- зобов`язати Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким нарахувати та виплатити йому суддівську винагороду (заробітну плату) за весь час незаконного усунення його від професійної діяльності судді (фактично час вимушеного прогулу), тобто з 06 вересня 2010 року по день скасування наказу Окружного адміністративного суду міста Києва №227/К від 06 вересня 2010 року про його відрахування з урахуванням належних доплат та надбавок;

- звернути рішення суду до негайного виконання на підставі п.3 ч.1 ст.371 КАС України;

- зобов`язати Окружний адміністративний суд міста Києва у п`ятиденний строк подати до суду звіт про виконання судового рішення, початок якого рахувати з наступного дня після одержання ним копій рішення суду на підставі ч.1 ст.382 КАС України;

- стягнути витрати на надання професійної правничої допомоги.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 закрито провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Окружного адміністративного суду м.Києва №227/К від 06.09.2010 про відрахування ОСОБА_1 з 06.09.2010 зі штату Окружного адміністративного суду м. Києва із займаної посади голови суду.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції від 13.09.2021 ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року про закриття провадження в частині позовних вимог у справі № 380/2696/21 змінено в частині підстав та мотивів закриття провадження в частині позовних вимог.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду м. Києва про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання до вчинення дій відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції від 12.10.2021 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 380/2696/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Окружного адміністративного суду міста Києва щодо відмови у видачі наказу про скасування наказу Окружного адміністративного суду міста Києва №227/К від 06 вересня 2010 року про відрахування ОСОБА_1 з 06 вересня 2010 року зі штату Окружного адміністративного суду м. Києва із займаної посади голови суду та щодо відмови у видачі наказу про зарахування ОСОБА_1 до штату цього суду;

- зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до складу суддів Окружного адміністративного суду міста Києва;

- зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді Окружного адміністративного суду м. Києва час з дня звільнення з 06 вересня 2010 року по день видання наказу про зарахування ОСОБА_1 на посаду судді (зарахування до штату) Окружного адміністративного суду міста Києва;

- зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 06 вересня 2010 року по день скасування наказу Окружного адміністративного суду міста Києва №227/К від 06 вересня 2010 року про відрахування ОСОБА_1 з урахуванням належних доплат та надбавок.

- у задоволенні решти вимог відмовлено.

- стягнуто з бюджетних асигнувань Окружного адміністративного суду міста Києва на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9500,00 (дев`ять тисяч п`ятсот гривень) 00 копійок.

На постанову суду апеляційної інстанції від 22.12.21 року Державна судова адміністрація України та Окружний адміністративний суд міста Києва подали касаційні скарги.

Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2022 року справа № 830/2696/21 (адміністративне провадження № К/990/14645/22) касаційні скарги Державної судової адміністрації України та Окружного адміністративного суду міста Києва задоволено частково постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі №380/2696/21 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Заявою від 28.12.2022 позивач уточнив позовні вимоги та суб`єктний склад учасників справи, вказавши відповідачами Окружний адміністративний суд м .Києва (далі відповідач 1), Державну судову адміністрацію України (далі відповідач 2, ДСА України), та просив:

- визнати протиправною бездіяльність Окружного адміністративного суду м. Києва щодо відмови у видачі наказу про скасування наказу Окружного адміністративного суду міста Києва №227/К від 06 вересня 2010 року про відрахування ОСОБА_1 з 06 вересня 2010 року зі штату Окружного адміністративного суду м. Києва із займаної посади голови суду та щодо відмови у видачі наказу про зарахування ОСОБА_1 до штату цього суду;

- поновити ОСОБА_1 на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва шляхом зобов`язання Окружного адміністративного суду міста Києва видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до складу суддів Окружного адміністративного суду міста Києва;

- зобов`язати Окружний адміністративний суд м. Києва видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді Окружного адміністративного суду м. Києва час вимушеного прогулу за період з дня незаконного звільнення з 06 вересня 2010 року по день видання наказу про зарахування ОСОБА_1 на посаду судді (зарахування до штату) Окружного адміністративного суду м. Києва;

- зобов`язати Окружний адміністративний суд м. Києва видати наказ, яким нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 06 вересня 2010 року по день ухвалення рішення у справі включно з урахуванням належних доплат та надбавок;

- стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2010 по день ухвалення рішення у справі включно з урахуванням належних доплат та надбавок;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді судді Окружного адміністративного суду м. Києва та стягнення суддівської винагороди, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць;

- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу;

- зобов`язати Окружний адміністративний суд м. Києва та ДСА України у п`ятиденний строк подати до суду звіт про виконання судового рішення, початок якого рахувати з наступного дня після одержання ними копій рішення суду на підставі частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що, оскільки Постанова Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 03 червня 2010 року №2316-VI у частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду м. Києва вважається незаконною з моменту її прийняття, тому, на його переконання, автоматично поновлена дія постанови Верховної ради України «Про обрання суддів» від 16 березня 2006 року №3565-IV, якою позивача обрано на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва безстроково. Позивач вважає, що у межах цього спору відпали перепони з реалізації його права на здійснення професійної діяльності судді, у зв`язку з чим він переконаний, що відповідач 1 допустив протиправну бездіяльність щодо відновлення його статусу після визнання протиправними дій суб`єктів владних повноважень, які призвели до його незаконного звільнення з посади судді. Зазначив, що він de jure є суддею Окружного адміністративного суду м. Києва з огляду на те, що обраний безстроково суддею Окружного адміністративного суду міста Києва постановою Верховної Ради України від 16 березня 2006 року №3565-IV, яка є чинною та продовжує свою дію з огляду на скасування Рішення №344/0/15-10, Рішення №345/0/15-10 та Постанови №2316-VI у частині звільнення його з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді; відсутні будь-які чинні (не скасовані в судовому порядку) рішення будь-яких органів державної влади щодо його звільнення; відсутнє рішення Вищої ради правосуддя, прийняте у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя», про його звільнення з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України; на засідання Вищої ради правосуддя 26 січня 2021 року з розгляду матеріалів щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва, його було запрошено саме в статусі судді; за ним збережене право на відставку в порядку ст.116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Згідно зі ст.112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя». За відсутності рішення ВРП про його звільнення, він не є та не може вважатися звільненим з посади Окружного адміністративного суду м. Києва. В оскаржуваному рішенні суд зазначив про його право на звернення до Верховного Суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання судового рішення, проте позивач вважає, що таке покликання суду є помилковим, не відповідає обставинам справи і змісту ухваленого Верховним Судом рішення, адже постановою від 31 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду лише передала на повторний розгляд ВРП вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Рішення Верховного Суду в цій частині виконано в повному обсязі Вищою радою правосуддя 26 січня 2021 року шляхом прийняття акту «Про відмову у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва». Відтак, відсутні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення Великої Палати Верховного Суду або роблять його неможливим; по-друге, означене рішення повністю виконане. Разом з тим, покликається, що його порушене право не було поновлене, оскільки внаслідок протиправної бездіяльності відповідача 1, останній утримався від прийняття будь-яких рішень та вчинення дій, спрямованих на реальне відновлення його порушеного права, зокрема: щодо видачі наказу про скасування наказу Окружного адміністративного суду міста Києва №227/К від 06 вересня 2010 року та похідних від цього вимог, що забезпечило б дотримання гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод принципу ефективного захисту порушеного права. Згідно з частиною третьою статті 122 «Про судоустрій і статус суддів» повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді. Таким чином, з огляду на визнання незаконною та скасування постанови Верховної Ради України від 03.06.2010 №2316-VI, тобто визнання в судовому порядку відсутності будь-яких юридичних наслідків вказаної постанови з моменту її прийняття, слідує, що його повноваження як судді Окружного адміністративного суду міста Києва не припинились. Просив ухвалити судове рішення про задоволення позовних вимог.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Окружного адміністративного суду міста Києва щодо відмови у видачі наказу про зарахування ОСОБА_1 до штату цього суду;

- зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до штату суддів Окружного адміністративного суду міста Києва;

- зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді Окружного адміністративного суду м. Києва час з дня звільнення з 06 вересня 2010 року по день видання наказу про зарахування ОСОБА_1 на посаду судді (зарахування до штату) Окружного адміністративного суду міста Києва;

- стягнуто за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (), на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за час вимушеного прогулу за період з 06 вересня 2010 року по 25 травня 2023 року у сумі 3 098 604,33 грн. що визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів;

- у задоволенні решти вимог відмовлено;

- звернуто до негайного виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 суддівської винагороди за час вимушеного прогулу- у межах суми стягнення за один місяць;

- стягнуто з бюджетних асигнувань Окружного адміністративного суду міста Києва на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9500 грн.

З рішенням суду першої інстанції не погодились усі учасники справи відтак подали апеляційні скарги.

Так, ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просить апеляційний суд:

- скасувати оскаржене рішення в частині: відмови в задоволенні позовної вимоги про поновлення позивача на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва шляхом зобов`язання відповідача 1 видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до складу суддів Окружного адміністративного суду м.Києва; відмови в задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача 1 видати наказ, яким нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду з 06.09.2010;

- змінити оскаржене рішення в частині: стягнення з відповідача 2 суддівської винагороди за час вимушеного прогулу, стягнувши на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 15 000 052,51 грн.; стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000 грн.

В доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що мотивувальна частина рішення суду не містить належного обґрунтування в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про поновлення позивача на посаді судді у тому формулюванні, яке викладене позивачем. Суд першої інстанції, на думку позивача, не надав належної оцінки тій обставині, що саме вимоги поновити позивача на посаді судді є ефективним способом юридичного захисту та сприяє відновленню його порушених прав. Також позивач вважає, що здійснюючи розрахунок належної до виплати позивачу суддівської винагороди, суд першої інстанції безпідставно не врахував доплати та надбавки, право на які має позивач. В контексті цього позивач також вважав необґрунтованою відмову суду першої інстанції у зобов`язанні відповідача 1 видати наказ, яким нарахувати та виплатити суддівську винагороду з огляду на те, що така відмова створюватиме штучні перепони для виконання судового рішення. Щодо зменшення суми присуджених судових витрат позивач зазначає, що такий висновок суду першої інстанції є необґрунтованим з огляду на їх підтвердженість та складність справи.

В той же час, Державна судова адміністрація України у свої апеляційній скарзі просить апеляційний суд скасувати оскаржене рішення та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи скарги зводяться до того, що поновлення права судді на здійснення професійної діяльності, порушеного незаконним звільненням з посади судді, визнаного таким національним чи міжнародним судовими установами, можливо шляхом прийняття Президентом України акту про призначення судді на посаду або іншого вирішення питання Вищою радою правосуддя. Такий акт буде підставою для видачі головою суду відповідного наказу про зарахування (включення, відновлення) судді у штаті суду. ДСА вважає, що приймаючи оскаржене рішення Львівський окружний адміністративний суд перебрав на себе повноваження інших суб`єктів владних повноважень та без будь-якого акту уповноваженого на те органу, зобов`язав Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ про зарахування ОСОБА_1 до складу суддів Окружного адміністративного суду міста Києва.

Окремо, ДСА України зазначає про порушення Львівським окружним адміністративним судом правил територіальної підсудності з огляду на місце знаходження відповідача 1 та місця реєстрації позивача.

Третій скаржник - Окружний адміністративний суд м. Києва, подавши апеляційну скаргу, просить суд скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Доводи скарги зводяться до того, що чинним законодавством не встановлено порядку поновлення судді на посаді внаслідок скасування рішення про його звільнення. Вважає, що задоволення позовних вимог, у спосіб визначений судом першої інстанції, суперечить чинному, на момент зобов`язання видати наказ, законодавству України, оскільки Окружний адміністративний суд м. Києва не наділений повноваженням приймати рішення щодо призначення судді на посадах. Переконаний, що за відсутності спеціально передбаченого механізму поновлення судді на посаді саме Вища рада правосуддя компетентна у вирішенні цього питання. Також, як і ДСА України, Окружний адміністративний суд м.Києва вважає, що Львівський окружний адміністративний суд порушив територіальну підсудність, та не є належним судом для розгляду цього спору з огляду на місце знаходження відповідача 1 та місця реєстрації позивача.

У відповідь на апеляційні скарги ДСА України та Окружного адміністративного суду м.Києва ОСОБА_1 подав відзиви, в яких заперечив проти їх вимог. Вважає, що покликання цих учасників справи на необхідність проходження позивачем процедури призначення на посаду судді є помилковими з огляду на те, що повторне призначення безстроково обраного судді не є способом реалізації конституційних повноважень Президента України. Разом з тим, поновлення судді на посаді не може відбуватись за процедурою аналогічною звільненню, адже це порушує принцип конституціоналізму. Щодо покликань про порушення правил територіальної підсудності, то, на думку ОСОБА_1 , під час вирішення питання про дотримання територіальної підсудності слід враховувати реальне місце перебування позивача. До того ж, стверджує, що має житло у м.Львові, а відтак цілком обґрунтовано подав позов до Львівського окружного адміністративного суду.

Поряд з цим, Окружний адміністративний суд м.Києва, у своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , заперечуючи проти вимог скарги позивача, фактично покликається на доводи апеляційної скарги, які заперечують вимоги позивача в цілому.

У судових засіданнях позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, та просили рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати, та позов в цій частині задовольнити.

Представник Окружного адміністративного суду міста Києва проти поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив повністю, апеляційну скаргу ОАС м. Києва та Державної судової адміністрації України просив задовольнити з підстав, наведених у скаргах. Крім того зазначив, що доводи позивача про те, що рішення Великої Палати Верховного Суду від 31 травня 2018 року та рішення Вищої ради правосуддя від 26 січня 2021 року є підставою для його поновлення на посаді судді ОАС м. Києва безпідставними, з урахуванням тієї обставини, що Законом України від 13.12.2022 року «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» постановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва і станом на теперішний час цей суд перебуває в процесі ліквідації.

Представник ДСА України надавав пояснення проти поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційну скаргу ОАС м. Києва та Державної судової адміністрації України просив задовольнити з підстав, наведених у скаргах.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 у червні 1990 року сесією Львівської обласної ради обраний суддею Личаківського районного суду міста Львова. Постановою Верховної Ради України від 6 квітня 2000 року № 1617-ІІІ обраний суддею цього суду безстроково.

Указом Президента України від 25 січня 2001 року № 52/2001 позивач переведений на посаду судді Франківського районного суду міста Львова.

Постановою Верховної Ради України від 22 березня 2001 року № 2335-ІІІ ОСОБА_1 обраний суддею арбітражного (господарського) суду міста Києва.

Надалі, постановою Верховної Ради України від 16 березня 2006 року №3565-ІV ОСОБА_1 обраний безстроково суддею окружного адміністративного суду міста Києва, а Указом Президента України від 9 червня 2006 року № 501/2006 призначений головою цього суду.

17 травня 2010 року Вищою радою юстиції ухвалені рішення «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді окружного адміністративного суду міста Києва за порушення присяги» № 344/0/15-10 та № 345/0/15-10 (далі Рішення № 344/0/15-10, Рішення № 345/0/15-10).

21 травня 2010 року за вихідним №17/0/12-10 до Верховної Ради України надіслано подання Вищої ради юстиції про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги.

Постановою Верховної Ради України від 03 червня 2010 року № 2316-VI (далі Постанова № 2316-VI) ОСОБА_1 звільнено з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом про визнання незаконними та скасування Рішення №344/0/15-10, Рішення №345/0/15-10 та Постанови №2316-VI, однак Вищий адміністративний суд України відмовив у задоволенні вказаного позову.

Не погодившись із рішенням Вищого адміністративного суду України, у лютому 2011 року ОСОБА_1 подав до Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) заяву проти України, в якій скаржився на порушення статей 6 та 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року №ETS №005, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, посилаючись на те, що провадження стосовно його звільнення було несправедливим, суперечило принципу незалежного і безстороннього суду, а незаконне звільнення суттєво негативно вплинуло на його приватне життя.

З огляду на схожість заяви ОСОБА_1 з іншими заявами, поданими до Суду громадянами України, які раніше обіймали посади суддів у національних судах, усі ці заяви було об`єднано в одне провадження відповідно до пункту 1 правила 42 Регламенту Європейського суду з прав людини.

19 січня 2017 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Куликов та інші проти України», у тому числі за заявою ОСОБА_1 №9740/11, яким постановив, що Україна порушила стосовно позивача: пункт 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності; статтю 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 13 серпня 2010 року та просив прийняти нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд України постановою від 3 липня 2017 року частково задовольнив заяву ОСОБА_1 , скасував постанову Вищого адміністративного суду України від 13 серпня 2010 року та направив цю справу на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України.

Вищий адміністративний суд України 07 грудня 2017 року у справі №800/305/17 прийняв постанову про часткове задоволення позовних вимог, визнав незаконними та скасував Рішення «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді окружного адміністративного суду міста Києва за порушення присяги» №344/0/15-10, Рішення №345/0/15-10. Визнав незаконною та скасував Постанову №2316-VI у частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі №800/305/17 постанову Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено частково. Передано на повторний розгляд Вищої ради правосуддя вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. В іншій частині постанову Вищого адміністративного суду України від 07.12.2017 залишено без змін.

26 січня 2021 року, дотримуючись принципу обов`язковості виконання судового рішення, Вища рада правосуддя здійснила перевірку наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, розглянувши матеріали щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду м. Києва, Вища рада правосуддя прийняла рішення «Про відмову у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва».

27 січня 2021 року представник позивача, адвокат ОСОБА_2 звернувся до Голови Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_3 із заявою, в якій просив, на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2017 року, постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі №800/305/17 та рішення Вищої ради правосуддя від 26 січня 2021 року у справі №5184/0/8-18:

- видати наказ, яким скасувати наказ голови Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2010 року №227/К про відрахування ОСОБА_1 з посади голови Окружного адміністративного суду міста Києва;

- видати новий наказ, яким відновити його в складі суддів Окружного адміністративного суду м. Києва і вважати таким, що приступив до виконання обов`язків судді Окружного адміністративного суду м. Києва з 27 січня 2021 року, ознайомити ОСОБА_1 з даним наказом;

- зарахувати ОСОБА_1 , судді Окружного адміністративного суду м. Києва, до стажу роботи на посаді судді час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення (з 15 вересня 2010 року) і до дня видачі наказу визначеного у п.1);

- вжити заходів до формування суддівського досьє ОСОБА_1 та внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 ;

- звернутися до Державної судової адміністрації України, що здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх місцевих та апеляційних судів, з проханням провести нарахування і виплату ОСОБА_1 належної заробітної плати за час вимушеного прогулу з 03 червня 2010 року і по день винесення наказу з урахуванням пільг та надбавок, встановлених чинним законодавством, в тому числі доплат за вислугу років, а також доплат з урахуванням постанови Вищого адміністративного суду від 17 лютого 2016 року у справі №К/9991/88359/11, згідно з якою ОСОБА_1 мав право бути головою суду до 09 червня 2011 року включно із проведенням відповідних доплат за цей період;

- повідомити ОСОБА_1 про його робоче місце судді Окружного адміністративного суду м. Києва (адресу та номер кабінету) та повідомити про прийняте рішення у встановленому законом порядку.

03 лютого 2021 року, листом за №03.2-08/236/21 за підписом в.о. голови Окружного адміністративного суду м. Києва Аблова Є.В., представника позивача повідомлено, що відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ. Виданню головою суду відповідного наказу обов`язково передує прийняття уповноваженим на те органом акту, в даному випадку, про призначення судді на посаду. Щодо рішення Вищої ради правосуддя від 26 січня 2021 року зазначено, що таке не містить відомостей про ухвалення Вищою радою правосуддя будь-якого рішення про поновлення ОСОБА_1 , примірник такого рішення відповідачем не отримано. Крім того, зазначено, що можливим способом захисту порушеного права ОСОБА_1 , якщо він вважає, що таке має місце, є ініціювання перед визначеними у ч.1 ст.128 Конституції України суб`єктами (Президент України, Вища рада правосуддя) питання призначення на посаду судді. Оскільки відсутній будь-який законодавчо визначений акт про призначення судді на посаду, голова суду позбавлений правової можливості видавати наказ щодо включення ОСОБА_1 до складу суддів Окружного адміністративного суду міста Києва.

03 лютого 2021 року представник позивача ОСОБА_2 вдруге звернувся із заявою до Окружного адміністративного суду міста Києва, в якій просив, крім викладеного у заяві від 27 січня 2021 року, зареєструвати заяву до голови Окружного адміністративного суду м. Києва про реалізацію поновлення на посаді судді ОСОБА_1 від 27 січня 2021 року, що була подана ним та повідомити про присвоєний їй вхідний номер.

Листом від 08 лютого 2021 року за №03.2-08/285/21 представника повідомлено, що звернення від 27 січня 2021 року було отримано та опрацьовано у встановленому законом порядку, надано відповідь листом від 03 лютого 2021 року №03.2-08/236/21, яку скеровано на електронну адресу.

10 лютого 2021 року адвокат ОСОБА_2 втретє звернувся із заявою аналогічного змісту.

15 лютого 2021 року відповідач-1 надав відповідь, якою повідомив, що звернення від 27 січня 2021 року та 03 лютого 2021 року розглянуті, надано відповідь листами від 03 лютого 2021 року та 08 лютого 2021 року. Додатково звернено увагу на те, що оприлюднений на офіційному веб-сайті текст рішення Вищої ради правосуддя від 26 січня 2021 року №116/0/15-21, в контексті наведеної у направлених листах позиції, не містить будь-якої вказівки на поновлення ОСОБА_1 , та його призначення у визначеному законом порядку на посаді судді ОАС м. Києва.

Вважаючи, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що національне законодавство не містить правового механізму поновлення особи на посаді судді в разі незаконного звільнення і не передбачає прийняття уповноваженим органом (посадовою особою) повторного рішення про призначення на посаду судді або про поновлення на посаді судді у разі скасування рішення про звільнення з посади судді. Разом з тим, виходячи із конституційної гарантії захисту особи від незаконного звільнення, зважаючи на скасування судом рішення про звільнення позивача з посади судді і відсутність у законодавстві вимоги повторного прийняття рішення про призначення на посаду судді або поновлення на посаді судді у разі скасування рішення про звільнення з посади судді, позивач має право на зарахування його у штат суду. Відсутність правового механізму поновлення на посаді судді у разі незаконного звільнення встановленого судовими рішеннями, на думку суду першої інстанції, не може бути перешкодою для реалізації громадянином своїх прав, свобод чи інтересів і не може тлумачитися не на користь особи, захист прав якої гарантований державою. Враховуючи те, що у рішенні Європейського суду з прав людини щодо позивача встановлено порушення Конвенції, то національний суд не має права відмовити останньому в ефективному захисті його прав, зокрема, в частині зарахування ОСОБА_1 до штату суддів Окружного адміністративного суду міста Києва та похідних від цього вимог зобов`язання відповідача видати наказ, яким зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді Окружного адміністративного суду м. Києва час з дня звільнення з 06 вересня 2010 року по день видання наказу про зарахування ОСОБА_1 на посаду судді (зарахування до штату) Окружного адміністративного суду міста Києва.

Щодо питання встановлення судового контролю то суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не вичерпав загальний порядок виконання судового рішення, а тому відсутні підстави для його встановлення. В той же час, заявлені витрати на правничу допомогу суд вважав недостатньо обґрунтованими.

Проте апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції невірними з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Законом України «Про Вищу раду правосуддя» та іншими законодавчими актами України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із статтею 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Суддя обіймає посаду безстроково.

Статтею 127 Конституції України передбачено, зокрема, вимоги щодо осіб, які обіймають посаду судді.

Відповідно до статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом. Призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.

Приписами статті 131 Конституції України визначено, що в Україні діє Вища рада правосуддя, яка, зокрема, вносить подання про призначення судді на посаду, ухвалює рішення стосовно порушення суддею вимог щодо несумісності, ухвалює рішення про звільнення судді з посади, здійснює інші повноваження, визначені цією Конституцією та законами України.

ВРП вживає заходів щодо забезпечення авторитету правосуддя та незалежності суддів (пункт 9 частини першої статті 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» ( далі Закон № 1798-УШ).

ВРП з метою забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя: ухвалює та оприлюднює публічні заявки і звернення (пункт 4 частини першої статті 37 Закону № 1798-УШ); звертається до суб`єктів права законодавчої ініціативи, органів, які уповноважені приймати правові акти, із пропозиціями щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя (пункт 5 частини першої статті 73 Закону № 1798-УШ); вживає інших заходів, які є необхідними для забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя (пункт 8 частини першої статті 73 Закону № 1798-УШ).

ВРП співпрацює з Радою суддів України, Громадською радою доброчесності, громадськими об`єднаннями, відповідними органами інших держав, міжнародними організаціями та їхніми органами щодо розроблення та впровадження заході забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя ( частина четверта статті 73 Закону № 1798-УШ).

Згідно з ч.1. ст. 80 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» призначення на посаду судді здійснюється Президентом України на підставі та в межах подання Вищої ради правосуддя, без перевірки додержання встановлених цим Законом вимог до кандидатів на посаду судді та порядку проведення добору чи кваліфікаційного оцінювання кандидатів. Цією ж статтею обумовлено, що будь-які звернення щодо кандидата на посаду судді не перешкоджають його призначенню на посаду. Викладені в таких зверненнях факти можуть бути підставою для порушення Президентом України перед компетентними органами питання про проведення в установленому законом порядку перевірки цих фактів. Президент України видає указ про призначення судді не пізніше тридцяти днів із дня отримання відповідного подання Вищої ради правосуддя.

Повноваження голови місцевого суду визначено статтею 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Так, частиною 1 цієї статті передбачено, що голова місцевого суду, зокрема видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ.

Частинами 2-3 статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що Голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження. У разі відсутності голови місцевого суду його адміністративні повноваження здійснює один із заступників голови суду за визначенням голови суду, за відсутності такого визначення - заступник голови суду, який має більший стаж роботи на посаді судді, а в разі відсутності заступника голови суду - суддя цього суду, який має більший стаж роботи на посаді судді.

Отже, наведеною нормою чітко визначено повноваження голови суду видання наказу про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади лише на підставі відповідно акту.

Статтею 25 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Заступник голови місцевого суду здійснює адміністративні повноваження, визначені головою суду.

Статус судді визначено статтею 52 цього ж Закону суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Відповідно до статті 53 цього Закону визначено, що судді гарантується перебування на посаді судді до досягнення ним шістдесяти п`яти років, крім випадків звільнення судді з посади або припинення його повноважень відповідно до Конституції України та цього Закону.

Порядок зайняття посади судді визначено розділом IV Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У контексті спірних правовідносин, що склалися за участю позивача, починаючи з часу ухвалення Вищою радою юстиції рішень від 17 травня 2010 року №344/0/15-10, №345/0/15-10, а також прийняття Постановою Верховної Ради України від 3 червня 2010 року № 2316-VI, судом встановлено таке.

У справі №800/305/17 Вищий адміністративний суд України 07 грудня 2017 року у справі №800/305/17 прийняв постанову про часткове задоволення позовних вимог, визнав незаконними та скасував Рішення «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва за порушення присяги» №344/0/15-10, Рішення №345/0/15-10. Визнав незаконною та скасував Постанову №2316-VI у частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі №800/305/17 постанову Вищого адміністративного суду України від 7 грудня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено частково. Крім того, зазначеним рішенням Верховного Суду передано на повторний розгляд Вищої ради правосуддя вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Велика Палата Верховного Суду зазначила «за результатами впровадження повномасштабної судової реформи та інституційних змін в Україні утворено Вищу раду правосуддя, яка, відповідно до чинного законодавства, може давати оцінку діям судді при здійсненні правосуддя і приймати у зв`язку з цим остаточні рішення, зокрема щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

Вирішуючи спір у справі, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду, слід звернути увагу на те, що на теперішній час система організації правосуддя в Україні, зокрема обсяг компетенції державних органів у межах цієї системи, зазнав істотних змін і має інше правове регулювання, ніж те, яке мало місце на момент звільнення ОСОБА_1 з посади судді.

Так, конституційно-правовий статус Вищої ради правосуддя, як органу, у якому більшість членів з числа суддів, і завданням якого, окрім іншого, є формування якісного суддівського корпусу з високим рівнем відповідальності при здійсненні правосуддя як перед державою, так і перед суспільством, передбачає, що саме цей орган наділений правом давати оцінку діям/вчинкам/поведінці судді не тільки при здійсненні правосуддя, але й поза професійною діяльністю, і не лише на відповідність вимогам закону, але й на предмет відповідності цих дій/вчинків/поведінки загальним морально-етичним нормам.

Поряд з наведеним вище, завданням Вищої ради правосуддя є прийняття рішень щодо призначення на посаду судді, за поданням якої Президент України видає відповідний указ. Незважаючи на те, що Президент України задіяний у процедурі призначення на посаду судді, все ж його участь у цьому процесі зводиться до видання правового акта (указу) на підставі рішення Вищої ради правосуддя, що по суті є кінцевим (остаточним) наслідком (результатом) рішення Вищої ради правосуддя щодо призначення на посаду судді, без права на оцінку/перевірку обґрунтованості такого її рішення.

Утворення Вищої ради правосуддя і надання їй таких повноважень щодо професійних суддів є одним із результатів інституційних змін, впроваджених у процесі судової реформи в Україні. На сьогодні, крім Вищої ради правосуддя, жоден інший державний орган, в тому числі й суд, не може давати офіційної оцінки діям судді при здійсненні правосуддя й відповідно приймати у зв`язку з цим остаточні рішення, а також не наділений повноваженнями на прийняття рішень щодо призначення на посаду судді.

Разом з цим, апеляційний суд бере до уваги, що у рішенні Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі №П800/305/17 суд, крім іншого, зазначив, що заходом індивідуального характеру та законним способом відновлення порушених прав позивача в цій справі буде повторний розгляд новоутвореним органом питання з`ясування фактів порушення позивачем вимог законодавства при здійсненні правосуддя та прийняття у зв`язку з цим рішення як щодо наявності законних підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення.

Слід підсумувати, що аналіз правових норм, які регулюють спірні правовідносини, та обставин справи дають підстави для висновку, що питання про поновлення позивача на посаді має бути вирішене у спосіб, встановлений чинним законодавством на час розгляду справи, Вищою радою правосуддя, як єдиним компетентним органом приймати рішення щодо призначення суддів на посадах, оскільки за відсутності спеціально передбаченого механізму поновлення судді на посаді саме Вища рада правосуддя має його визначити.

Також апеляційний суд бере до уваги, що 26 січня 2021 року, на виконання постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі №800/305/17, дотримуючись принципу обов`язковості виконання судового рішення, Вища рада правосуддя здійснила перевірку наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, розглянувши матеріали щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду м. Києва. Вища рада правосуддя прийняла рішення «Про відмову у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином наведеними вище судовими рішеннями встановлено обставини (наявність, відсутність), що дають підстави для поновлення на посаді судді.

Крім цього колегія суддів зазначає.

Суддя - це посадова особа, що має статус, визначений чинним законодавством. Призначення чи обрання на посаду, звільнення та організація суддівської кар`єри (професійної діяльності) здійснюється в порядку спеціальних процедур, визначених спеціальним законодавством.

Статтею 128 Конституції України передбачено, що призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням ВРП в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ.

З огляду на особливий статус судді правове регулювання питання звільнення судді з посади з підстави, передбаченої пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України (за наслідками дисциплінарного провадження), визначається винятково Конституцією України та спеціальними Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та Законом України «Про Вищу раду правосуддя», а не положеннями Кодексу законів про працю України.

Тобто на суддю, як на особу публічного права з особливим статусом, не поширюються загальні норми трудового законодавства.

Колегія суддів наголошує, що ані Конституцією України, ані Законом № 1402-УШ, так само, як іншими нормативно-правовими актами не встановлено порядку поновлення судді на посаді внаслідок скасування рішення про його звільнення.

Щодо наявності компетенції та повноважень голови Окружного адміністративного суду міста Києва на вирішення питання про поновлення позивача на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва шляхом видання відповідного наказу та скасування попереднього наказу від 06 вересня 2010 року та виключення його зі штату суддів цього суду, апеляційний суд зазначає наступне.

Як уже зазначалось вище, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ. Таким чином, голова суду має повноваження видати наказ про зарахування судді до штату суду, однак виключно за умови наявності передбаченого законом акта про призначення судді на посаду.

У спірних правовідносинах надане позивачем рішення Великої Палати Верховного Суду від 31 травня 2018 року та рішення Вищої ради правосуддя від 26 січня 2021 року «Про відмову у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва» не містить приписів щодо його поновлення на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва. До того ж, на думку суду апеляційної інстанції, покликання ОСОБА_1 про автоматичне відновлення його статусу як судді у штаті Окружного адміністративного суду міста Києва на підставі скасування рішень Вищої ради юстиції № 344/0/15-10, Рішення № 345/0/15-10 та постанови Верховної Ради України від 3 червня 2010 року № 2316-VI за своїм змістом співвідноситься з нормами трудового законодавства та не співвідносить зі спеціальним, яке регулює спірні відносини у цій справі. Так, за правилами трудового законодавства, скасування акту, який став підставою для звільнення працівника має наслідком поновлення працівника та включенням його до штату суб`єкта, в якому цей працівник працював.

Разом з тим, питання включення судді до штату суду вимагає, в силу приписів ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідного спеціального акту, якого на момент звернення ОСОБА_1 з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва в позивача не було.

За цих обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що у голови Окружного адміністративного суду міста Києва не було підстав для винесення відповідного наказу як про поновлення позивача на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва, так і для скасування попереднього наказу від 06 вересня 2010 року про звільнення ОСОБА_1 та виключення його зі штату суддів ОАС м. Києва.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що в матеріалах справи відсутній договір між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 на вчинення останнім дій від імені ОСОБА_1 щодо звернення до голови суду ОАС м. Києва про поновлення його на посаді судді.

Разом з тим, ОСОБА_1 особисто із заявами до голови суду про поновлення його на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва не звертався, та такі докази в ході розгляду справи не здобуто.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 07.12.2017 ОСОБА_1 у задоволенні вимоги в частині поновлення на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва з 03.06.2010 відмовлено, у зв`язку з тим, що чинним Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Законом України «Про Вищу раду правосуддя», так само як іншими нормативними актами не встановлено порядку поновлення судді на посаді внаслідок скасування рішення при його звільненні. ВАС України у постанові від 07.12.2017 у справі № 800/305/17 констатував, що за загальним правилом відповідно до ст. 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом. Таким чином, питання про поновлення позивача на посаді має бути вирішене у спосіб, встановлений чинним законодавством на час розгляду справи, Вищою радою правосуддя, як єдиним компетентним органом приймати рішення щодо призначення суддів на посадах. За відсутності спеціально передбаченого механізму поновлення судді на посаді саме Вища рада правосуддя має його визначити. З врахуванням викладеного колегія суддів наголошує, що поновлення судді на посаді є перебиранням судом на себе компетенції спеціально уповноваженого органу.

Постановою Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 800/305/17 (Велика палата), за результатами перегляду постанови Вищого адміністративного суду України від 07.12.2017 у справі № 800/305/17, щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді констатувало, що порівняно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», яким надано вказівку Уряду забезпечити поновлення заявника на посаді, рішенням «Куликов та інші проти України», яке стосується і ОСОБА_1 . Європейський суд з прав людини вирішив не дотримуватись підходу, обраного у справі «Олександр Волков проти України» щодо вжиття індивідуальних заходів (пункт 148 рішення «Куликов та інші проти України»). Верховний суд не навів інших мотивів та спростувань щодо висновків Вищого адміністративного суду України, що визначення у судовому рішенні такого способу захисту порушеного права позивача яка поновлення його на посаді судді є перебиранням судом на себе компетенції спеціального уповноваженого органу, тобто, виходу за межі компетенції суду.

Відтак і Європейським судом і національними судами України вже вирішувалось шляхи розв`язання питання позивача щодо його поновлення на посаді.

Крім того, слід зазначити, що до повноважень голови Окружного адміністративного суду м. Києва не входить перевірка відповідності особи, яка підлягає зарахуванню до штату суду як суддя, встановленим законом вимогам, оскільки таку перевірку має бути здійснено відповідними органами та ними ж видано акт про призначення судді, а саме: прийняття остаточних рішень щодо призначення на посаду судді входить до повноважень Вищої ради правосуддя, за поданням якої Президент України видає відповідний указ.

В силу наявності усіх об`єктивних обставин, повного і всебічного дослідження матеріалів справи апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправної бездіяльності відповідача 1, зобов`язання вчинити дії, та поновлення на посаді судді задоволенню не підлягають.

Відповідно, як похідні не підлягають до задоволення інші вимоги позивача.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Що стосується доводів відповідачів про те, що даний спір підлягав розгляду у Київському міському окружному адміністративному суді м. Києва, колегія суддів вважає такі невірними, з урахуванням ч. 1 ст. 25 КАС України, відповідно до якої «Адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом».

Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційних скарг відповідачів дають підстави для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Окружного адміністративного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року у справі № 380/2696/21 та прийняте нове яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Окружного адміністративного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльності, поновлення на посаді судді, зобов`язання до вчинення дій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 26 жовтня 2023 року.