Справа № 200/4587/23
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року Справа№200/4587/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 03.02.2022 року № 15 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про призначення пенсії за віком, із зарахуванням періодів роботи з 02.02.1984 року по 10.09.1993 року на посаді машиніста 1 категорії ПАО "СКМЗ" та з 18.10.1993 року по 24.12.2012 року на посаді буфетниці "Шашлична варенічна".

В обґрунтування свого позову позивачка зазначає, що 03.02.2023 року на наслідками розгляду її заяви від 27.01.2023 року про призначення пенсії відповідачем було прийнято рішення № 15, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу (30 років).

Як вказується позивачкою у позовній заяві, при розгляді заяви від 27.01.2023 року про призначення пенсії та прийнятті рішення від 03.02.2023 року № 15 до страхового стажу позивачки не було зараховано періоди роботи з 02.02.1984 року по 10.09.1993 року на посаді машиніста 1 категорії ПАО "СКМЗ" та з 18.10.1993 року по 24.12.2012 року на посаді буфетниці "Шашлична варенічна".

Із зазначеним вище рішенням позивачка не погоджується і вважає, що вона має право на призначення пенсії за віком на підставі норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, відповідач, серед іншого, вказує на те, що оскаржуване рішення від 03.02.2023 року № 15, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії, є повністю законним та обґрунтованим.

Зокрема, як зазначає відповідач у відзиві, на момент звернення за призначенням пенсії страховий стаж позивачки становив 22 роки 2 місяці 2 дні.

До страхового стажу позивачки, за оскаржуваним рішенням, не зараховано періоди:

- з 02.02.1984 року по 10.09.1993 року, оскільки між датою на звільнення позивачки - 10.09.1993 року, та датою наказу на звільнення - 16.09.1992 року, перевищено термін, чим було порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, закладах і організаціях від 20.07.1974 року № 162;

- з 18.10.1993 року по 24.12.2012 року, оскільки у графі 4 розділу "На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)" відомості про наказ на прийняття дописані іншим чорнилом, чим порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року № 58.

Відповідач зауважує на тому, що період з 01.01.1998 року по 24.12.2012 року фактично було зараховано до страхового стажу позивачки згідно з даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у зв`язку з чим незарахованими до страхового стажу позивачки залишилися періоди з 02.02.1984 року по 10.09.1993 року та з 18.10.1993 року по 31.12.1997 року.

З огляду на відсутність необхідного страхового стажу, який вимагається відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (тобто 30 років), позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Позивачкою було надано до суду відповідь на відзив, у якому вона проти викладених у відзиві доводів відповідача заперечує та просить суд повністю задовольнити позов.

Як видно зі змісту відповіді на відзив, позивачка просить суд зобов`язати зарахувати вказані у позовній заяві періоди роботи саме до її страхового стажу.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.08.2023 року подану ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області позовну заяву про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 200/4587/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується відповідною копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, , місцезнаходження: 73036, Херсонська область, м. Херсон, вул. 28 Армії, буд. 6, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

27.01.2023 року позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою (разом із доданими до неї документами) про призначення пенсії за віком у порядку, передбаченому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області.

03.02.2023 року за наслідками розгляду цієї заяви відповідачем було прийнято рішення № 15, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу, передбаченого Законом № 1058-IV.

Як видно зі змісту вищевказаного рішення, на дату звернення позивачки із заявою про призначення пенсії її страховий стаж становив 22 роки 2 місяці 2 дні. Вік позивачки на дату звернення за призначенням пенсії становив 59 років 11 місяців 9 днів.

За результатами розгляду документів, які були додані позивачкою до вказаної заяви, до її страхового стажу не зараховано періоди:

- з 02.02.1984 року по 10.09.1993 року, оскільки між датою на звільнення позивачки - 10.09.1993 року, та датою наказу на звільнення - 16.09.1992 року, перевищено термін, чим було порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, закладах і організаціях від 20.07.1974 року № 162;

- з 18.10.1993 року по 24.12.2012 року, оскільки у графі 4 розділу "На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)" відомості про наказ на прийняття дописані іншим чорнилом, чим порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року № 58.

Враховуючи відсутність необхідного страхового стажу, який вимагається відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV (30 років), позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Як видно зі змісту розрахунку стажу позивачки (форма РС-право), до страхового стажу позивачки були зараховані певні періоди, які входять до спірних, а саме: з 02.02.1984 року по 05.09.1985 року, з 01.01.1998 року по 28.02.2005 року, з 05.03.2005 року по 24.12.2012 року.

Отже, незарахованими до страхового стажу залишилися періоди з 06.09.1985 року по 10.09.1993 року, з 18.10.1993 року по 31.12.1997 року, з 01.03.2005 року по 04.03.2005 року.

Суд зауважує, що у позовній заяві позивачка просить, зокрема, визнати протиправним та скасувати рішення від 03.02.2022 року № 15 про відмову в призначенні пенсії.

Разом із цим, як було встановлено судом, оскаржуване рішення № 15 про відмову позивачці у призначенні пенсії прийнято відповідачем 03.02.2023 року.

Вказані обставини враховуються судом під час ухвалення цього рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до вимог частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV установлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів і в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За змістом частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Порядок підтвердження стажу роботи регламентується статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788-ХІІ), який діяв до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Згідно з положеннями статті 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі статтею 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій, їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

У трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_3 від 13.10.1980 року щодо спірних періодів роботи наявні такі записи:

- № 3: 02.02.1984 року - прийнята до виробничо-диспетчерського відділу машиністкою 1 категорії на період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами основного працівника;

- № 4: 11.03.1986 року - переведена до планово- диспетчерського відділу машиністкою 1 категорії;

- № 5: 10.09.1993 року - звільнена за власним бажанням, стаття 38 КЗпП України;

- № 6: 18.10.1993 року - прийнята на посаду буфетниці Приватного малого підприємства "Шашлична-Варенична";

- № 7: 24.12.2012 року - звільнена за згодою сторін, пункт 1 статті 36 КЗпП України.

У записі № 8 від 24.12.2012 року трудової книжки позивачки вказано про недійсність запису № 7, проте у графі 3 запису № 8 зазначено аналогічні відомості стосовно звільнення позивачки (звільнена за згодою сторін, пункт 1 статті 36 КЗпП України), але внесені певні уточнення до графи 2 щодо дати звільнення та графи 4 щодо дати наказу про звільнення.

Суд зауважує, що проставлення у графі 2 записів № 4 і № 5 трудової книжки позивачки відповідних дат у зворотному порядку ("рік, місяць, число" замість "число, місяць, рік") не впливає на зміст цих записів у цілому та дозволяє визначити відповідні періоди роботи.

Так само не впливає на зміст записів у трудовій книжці позивачки наявність помилки у записі № 5 щодо дати наказу про звільнення ("92" замість "93"), а також внесення до запису № 6 номеру наказу про прийняття на роботу чорнилами іншого кольору.

Усі, вказані вище, записи трудової книжки позивачки повністю дозволяють встановити відповідні періоди роботи позивачки, її посади, місця роботи, тощо.

Крім того, позивачкою надано довідку від 28.08.2020 року № 47/104, яка видана ПрАТ "СКМЗ", зі змісту якої видно, що позивачка працювала машиністкою 1 категорії на даному підприємстві у період з 02.02.1984 року по 10.09.1993 року.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 визначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідно до пункту 4 даної постанови Кабінету Міністрів України відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки лише для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка є працівником того або іншого підприємства, установи, організації, і не може впливати на особисті права останньої.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17.

Також суд зазначає, що право осіб на пенсійне забезпечення не повинно безумовно залежати від дій (бездіяльності) осіб, зобов`язаних вести облік трудового стажу працівників.

Позивачка як особа, на яку не покладено обов`язків щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для незарахування пенсійним органом страхового стажу і, як наслідок, для обмеження права позивачки на пенсійне забезпечення. На працівника не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається не на працівника, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 19.12.2019 року у справі № 307/541/17.

Крім того, у постанові від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а Верховний Суд прямо зауважив на тому, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.

Отже, на позивачку не може бути покладено відповідальність за наявність у трудовій книжці помилки у даті наказу про звільнення чи за внесення до трудової книжки позивачки певного запису або його частини чорнилами іншого кольору.

Суд зауважує, що відповідно до вимог Порядку № 22-1 пенсійний орган при прийманні документів щодо призначення пенсії не позбавлений права направляти відповідні запити для отримання необхідних відомостей з державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних до власників (розпорядників) зазначених відомостей.

При цьому, в разі відсутності необхідних документів або їх неналежного оформлення, пенсійний орган повинен повідомити заявника про необхідність надання ним додаткових документів або дооформлення поданих документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії (пункт 4.2. Порядку № 22-1).

У даному випадку відповідач прийняв спірне рішення, обмежившись обсягом первісно поданих позивачкою документів та без урахування наведених вище обставин.

Із розрахунку стажу позивачки (форма РС-право) судом установлено, що до страхового стажу позивачки були зараховані деякі періоди, які входять до спірних періодів, а саме:

- з 02.02.1984 року по 05.09.1985 року;

- з 01.01.1998 року по 28.02.2005 року;

- з 05.03.2005 року по 24.12.2012 року.

Відтак, незарахованими до страхового стажу позивачки залишилися періоди:

- з 06.09.1985 року по 10.09.1993 року;

- з 18.10.1993 року по 31.12.1997 року;

- з 01.03.2005 року по 04.03.2005 року.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто позивачка, як громадянка України, у розрізі цієї справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про те, що періоди роботи з 06.09.1985 року по 10.09.1993 року, з 18.10.1993 року по 31.12.1997 року та з 01.03.2005 року по 04.03.2005 року безпідставно не зараховані до страхового стажу позивачки, у зв`язку з чим рішення відповідача № 15 від 03.02.2022 року про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 10 частини 2 та абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, з метою повного та ефективного захисту і відновлення порушених прав позивачки, враховуючи наявність у позовній заяві очевидної помилки у даті оскаржуваного рішення, застосувавши положення частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 03.02.2023 року № 15 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 27.01.2023 року про призначення пенсії за віком, із зарахуванням до її страхового стажу періодів роботи з 06.09.1985 року по 10.09.1993 року на посаді машиніста 1 категорії ПрАТ "СКМЗ", а також з 18.10.1993 року по 31.12.1997 року і з 01.03.2005 року по 04.03.2005 року на посаді буфетниці Приватного малого підприємства "Шашлична-Варенична".

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

На підставі відповідного клопотання ухвалою суду від 25.08.2023 року позивачці було відстрочено сплату судових витрат до винесення судового рішення у цій справі.

Судом установлено, що станом на момент прийняття даного рішення, судові витрати позивачкою не сплачені.

Згідно з частиною 2 статті 133 КАС України у разі, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами згідно з судовим рішенням у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Розмір судових витрат у зв`язку з розглядом даної справи судом становить 1073,60 грн., доказів понесення інших судових витрат позивачкою суду не надано.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачкою, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою (постанова Верховного Суду від 06.10.2020 року у справі № 826/11984/16).

Суд, застосувавши частину 2 статті 9 і статтю 245 КАС України, задовольнив пов`язані між собою немайнові позовні вимоги про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з чим за рахунок бюджетних асигнувань відповідача до Державного бюджету України підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись нормами Конституції України, Законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та "Про пенсійне забезпечення", постановами Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" та "Про трудові книжки працівників", постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 03.02.2023 року № 15 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, місцезнаходження: 73036, Херсонська область, м. Херсон, вул. 28 Армії, буд. 6) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), від 27.01.2023 року про призначення пенсії за віком, із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 06.09.1985 року по 10.09.1993 року на посаді машиніста 1 категорії ПрАТ "СКМЗ", а також з 18.10.1993 року по 31.12.1997 року і з 01.03.2005 року по 04.03.2005 року на посаді буфетниці Приватного малого підприємства "Шашлична-Варенична".

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (код згідно з , місцезнаходження: 73036, Херсонська область, м. Херсон, вул. 28 Армії, буд. 6) до Державного бюджету України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Повне судове рішення складене 24 жовтня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч