Справа № 280/4279/23
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 жовтня 2023 року Справа № 280/4279/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, які полягають у виплаті ОСОБА_1 з 03 лютого 2021 року та до теперішнього часу призначеної та нарахованої відповідно до вимог чинного законодавства України щомісячної пенсії по інвалідності (з урахуванням доплат та надбавок) не у повному нарахованому розмірі, а у розмірі 22 285 грн. 96 коп.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплачувати ОСОБА_1 щомісячну пенсію по інвалідності, нараховану відповідно до вимог чинного законодавства України (з урахуванням доплат та надбавок), у повному обсязі, без обмежень будь-яким розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити виплату ОСОБА_1 щомісячної пенсії по інвалідності з 03 лютого 2021 року не у розмірі 22285 грн. 96 коп., а у повному розмірі, нарахованому відповідно до вимог чинного законодавства України (з урахуванням доплат та надбавок).

Ухвалою суду від 26 червня 2023 року відкрито провадження у справі №280/4279/23, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику сторін.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві від 14 червня 2023 року (вх.№ 25394 від 19 червня 2023 року). Зокрема зазначено, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію, яка призначена йому відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ). Наголошено, що здійснюючи перерахунок пенсії позивача з 29 грудня 2020 року на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року по справі №280/1953/22 відповідачем протиправно не виплачувалась у повному розмірі нарахована відповідно до вимог чинного законодавства України пенсія за вислугу років. Пізніше, 26 січня 2021 року позивачу встановлено другу групу інвалідності, що слугувало підставою для переведення позивача з пенсії по вислузі років на пенсії по інвалідності, виплата якою була обмежена максимальним розміром. Вказані дії відповідача позивач вважає протиправними та такими, що порушують його конституційне право на соціальний захист та належне пенсійне забезпечення. З огляду на викладене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву (вх.№ 29438 від 11 липня 2023 року). Зауважено, що позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року по справі № 280/1953/22 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зобов`язано здійснити з 29 грудня 2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат, без обмеження її максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, та виплатити утворену заборгованість. Наголошено, що на виконання зазначеного рішення суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії. Разом з тим, зауважено, що вимоги щодо обмеження максимального розміру пенсії зазначено в Прикінцевих та Перехідних положеннях Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI від 08 липня 2011 року і застосовуються на момент набрання чинності даними законами. В подальшому, в разі перевищення максимально встановленого розміру пенсії застосовується передбачене законодавством обмеження. Наголошено, що розмір пенсії позивача перевищує передбачений законом максимальний розмір. Крім того зазначено, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Не погоджуючись з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач надав до суду відповідь на відзив від 18 липня 2023 року (вх.№ 31271 від 21 липня 2023 року) відповідно до якої зазначено, що спір у даній справі полягає у тому, що відповідач самостійно розрахувавши відповідно до вимог чинного законодавства України розмір пенсії спочатку за вислугу років, а потім пенсії по інвалідності, включивши до неї усі складові на які позивач має право та щомісячно нараховуючи її у самостійно визначеному розмірі без будь-якої правової підстави обмежив її виплату фіксованою сумою 22 285,96 грн., що на думку позивача є протиправним.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 29 грудня 2020 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію, яка призначена йому відповідно до Закону №2262-ХІІ. До 02 лютого 2021 року позивач отримував пенсію за вислугу років.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у справі №280/1953/22, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити з 29 грудня 2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат, без обмеження її максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, та виплатити утворену заборгованість.

Отримавши пенсію у розмірі менше очікуваного позивач 13 грудня 2022 року звернувся до відповідача із запитом про надання інформації щодо не виплати нарахованої йому пенсії у повному розмірі та помісячних розрахунків його пенсії.

Листом відповідача від 11 січня 2023 року № 396-13744/К-02/8-0800/23 позивача повідомлено про те, що на виконання рішення суду встановлено станом на дату, з якої судом зобов`язано провести перерахунок пенсії, тобто на 29 грудня 2020 року у розмірі 22285,96 грн. Також, зазначено, що за матеріалами пенсійної справи на цю дату позивач не мав статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи. На підставі особисто поданої заяви у лютому 2021 року, пенсія позивачу з 01 березня 2021 року виплачується у розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням надбавок та підвищень, передбачених чинним законодавством для осіб з інвалідністю внаслідок війни.

23 січня 2023 року представником позивача до ГУ ПФУ в Запорізькій області зроблено адвокатський запит з метою з`ясування дати надходження документів для призначення позивачу пенсії, дати надходження копій документів про визнання позивача особою з інвалідністю внаслідок війни 2-ї групи, дати здійснення першої виплати пенсії та надання копій документів.

Листом від 27 січня 2023 року №0800-0203-8/6243 представника позивача повідомлено про те, що матеріали стосовно позивача, на підставі яких йому призначено пенсію, надійшли від Головного управління Національної гвардії України 27 січня 2021 року, на підставі них позивачу призначено пенсію по вислузі років з 29 грудня 2020 року, після подання позивачем 02 лютого 2021 року документів про інвалідність із відповідною заявою, з 03 лютого 2021 року позивача переведено на пенсію по інвалідності.

30 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із заявою про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в адміністративній справі №280/1953/22.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року позивачу відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви. У вказаній ухвалі судом зазначено, що під час розгляду адміністративної справи №280/1953/22 досліджувалось виключно питання обмеження пенсії максимальним розміром, питання про вид пенсії (вислуга років/по інвалідності), питання щодо складових грошового забезпечення, відсоткового значення пенсії від грошового забезпечення у позовній заяві не ставились, судом не розглядались.

У квітні 2023 року позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із заявою про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі №280/1953/22.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року позивачу відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення. Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви суд виходив з того, що розглядаючи адміністративну справу №280/1953/22 суд не досліджував питання того, який розмір пенсії повинен позивачу виплачуватись, не вказував про те, що позивач має право на пенсію у певному визначеному розмірі. Також, зазначено, що рішення суду по даній справі не стосується розміру пенсії, а лише її обмеження максимальним розміром, судом було чітко вказано, що пенсія, на яку ОСОБА_1 має право відповідно до чинного законодавства України, не підлягає обмеженню її максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Також, вказано про те, що є цілком логічним та очевидним, а також таким, що не потребує роз`яснень, що даним рішенням суду з 29 грудня 2020 року встановлено право позивача на отримання пенсії у встановленому чинним законодавством України розмірі без обмеження її максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, не залежно від розміру нарахованої пенсії.

Не погодившись з діями відповідача щодо невиплати нарахованої пенсії у повному розмірі (з урахуванням збільшень, підвищень, доплат та надбавок), позивач звернувся до суду з даним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон №2262-ХІІ.

Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано статтею 63 Закону №2262-XII, згідно з якою перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Судом враховано, що обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи №3668-VI від 08 липня 2011 року (далі Закон №3668-VI).

Так, приписи статті 2 Закону №3668-VI, який набув чинності 01 жовтня 2011 року, визначають, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України Про державну службу, Про прокуратуру, Про статус народного депутата України, Про Національний банк України, Про Кабінет Міністрів України, Про дипломатичну службу, Про службу в органах місцевого самоврядування, Про судову експертизу, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів, Про наукову і науково-технічну діяльність, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Про пенсійне забезпечення, Про судоустрій і статус суддів, Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

У свою чергу, згідно з частиною 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ у редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року №911-VIII, яка набрала чинності з 01 січня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини зазначеного рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відтак правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України Рішення від 20 грудня 2016 року у справі № 7-рп/2016, є втрата чинності із 20 грудня 2016 року частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-XII.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України наголосив, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI.

Таким чином, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII. При цьому положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону №3668-VI. Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Вищезазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній зокрема у постановах від 16 грудня 2021 року у справі №400/2085/19, від 11 липня 2022 року у справі №620/613/21, від 25 липня 2022 року у справі №580/3451/21, від 30.08.2022 у справі №440/994/20, від 17 березня 2023 року у справі №340/3144/21 та від 21.04.2023 у справі №380/8024/21.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначені вище обставини встановлені Запорізьким окружним адміністративним судом під час розгляду адміністративної справи №280/1953/22, а отже на підставі частини 4 статті 78 КАС України не потребують додаткового доказування в межах розгляду цієї справи.

Водночас суд зауважує, що спір у цій справі стосується правомірності дій пенсійного органу щодо невиплати у повному розмірі нарахованої з 29 грудня 2020 року позивачу пенсії за вислугу років, а саме збільшення основного розміру пенсії на 25% та підвищень, як інваліду війни 2 групи при виконанні обов`язків військової служби.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому як ефективний засіб (спосіб) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, та у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 квітня 2019 року у справі №766/12481/16-а).

За приписами частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача які полягають у обмеженні з 03 лютого 2021 року максимальним розміром - 22 285,96 грн. виплати ОСОБА_1 нарахованої відповідно до вимог чинного законодавства України пенсії за вислугу років.

Стосовно тверджень відповідача про вирішення Запорізьким окружним адміністративним судом аналогічних позовних вимог в межах розгляду адміністративної справи №280/1953/22, суд зазначає, що під час розгляду адміністративної справи №280/1953/22 досліджувалось питання обмеження пенсії максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, підставою для звернення до суду із даною позовною заявою слугувала не виплата у повному розмірі, нарахованої позивачу у відповідності до вимог чинного законодавства України пенсії за вислугу років, а саме із врахуванням збільшення основного розміру пенсії на 25%, підвищень як інваліду війни 2 групи при виконанні обов`язків військової служби, доплати за особливі заслуги, доплати за наявність непрацездатної дитини віком до 18 років.

Отже, у цій справі є відмінними обставини, за яких виникли спірні правовідносини та відповідно підстави позову. Тому доводи відповідача, що позивач звернувся до суду з тотожними позовними вимогами, є безпідставними та не приймаються судом.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що норма статті 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягає застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Крім того, відповідно до частини другої статті 55 Закону №2262-XII нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми закону стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини Пенсійного фонду України.

Необхідними умовами застосування зазначених положень спеціального закону є факт нарахування сум пенсій за минулий час та доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких стала невиплата сум пенсій.

Аналіз зазначених положень свідчить про відсутність строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Отже, доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду є хибними та необґрунтованими.

Аналогічне застосування норм права відображено у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2023 року у справі №380/8024/21 (адміністративне провадження №К/9901/47027/21).

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачем, в силу положень Закону України Про судовий збір, судовий збір не сплачувався, то відповідно розподіл судових витрат в частині судового збору не проводиться.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т. Соборний, буд.158-Б, м. Запоріжжя, 69057; ) які полягають у обмеженні з 03 лютого 2021 року максимальним розміром 22 285,96 грн. виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахованої відповідно до вимог чинного законодавства України пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т. Соборний, буд.158-Б, м. Запоріжжя, 69057; ) здійснити з 03 лютого 2021 року виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахованої відповідно до вимог чинного законодавства України пенсії по інвалідності у повному розмірі, без обмеження її виплати максимальним розміром та з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 24 жовтня 2023 року.

Суддя Д.В. Татаринов