Справа № 200/5481/23
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року Справа№200/5481/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про:

- визнання протиправними дій щодо невиплати при звільненні грошової компенсації за невикористані щорічні та додаткові відпустки за 2015, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки та компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2019, 2021, 2022, 2023 роки;

- зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані щорічні та додаткові відпустки за 2015, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 в кількості 133 доби та компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2019, 2021, 2022, 2023 роки в кількості 56 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 07.11.2015 року по 30.03.2023 року проходив службу в лавах Національної поліції України,

Зокрема, по з 07.11.2015 року по 06.11.2019 року ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції Донецької області, з 07.11.2019 року по 30.03.2023 року - в Управлінні стратегічних розслідувань в Донецької області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Позивач має статус учасника АТО, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 22.01.2016 року.

Зазначає, що позивачу при звільненні у березні 2023 року протиправно не було нараховано та сплачено компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки в кількості 133 доби, а також компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2019, 2021, 2022, 2023 роки в кількості 56 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки має право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки, а також додаткової відпустки як учасник бойових дій.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Департаментом надано клопотання про залучення співвідповідачів - Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Департаменту захисту економіки Національної поліції України, оскільки вважає, що Департамент є неналежним відповідачем щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані позивачем дні відпусток за 2015 - 2019 роки.

Відповідач також надав письмовий відзив від 19.10.2023 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що відповідно до наказу Департаменту від 20.03.2023 № 153 о/с «По особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 30.03.2023 з виплатою компенсації за 05 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 14 діб додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році.

Залишок невикористаних частин щорічних відпусток за період проходження служби позивачем в Департаменті з 07.11.2019 до 30.03.2023 становить:

- за 2020 рік - 20 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 11 діб додаткової

відпустки за вислугу років;

- за 2021 рік - 12 діб додаткової відпустки за вислугу років;

- за 2022 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 13 діб додаткової

відпустки за вислугу років;

- за 2023 рік - щорічна основна та додаткова оплачувані відпустки не надавались.

Крім того, зазначає, що наказом Департаменту від 20.03.2023 № 153 о/с за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції з 30.03.2023, з виплатою компенсації за 05 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 14 діб додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році.

Додаткова відпустка зі збереженням грошового забезпечення відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 16-2 Закону України «Про відпустки» у 2020 році як учаснику бойових дій використана в повному обсязі.

Наголошує, що у 2021, 2022, 2023 роках ОСОБА_1 до керівництва Департаменту з рапортом про надання йому додаткової відпустки як учаснику бойових дій не звертався.

Зазначає, що, позивачу при звільненні виплачена компенсація за 05 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 14 діб додаткової оплачуваної відпустки, що підтверджується розрахунковим листом за квітень 2023 року (розрахунковий лист додається).

Вважає, що компенсація за невикористані дні відпустки, що передують року звільнення, законодавством не передбачена з огляду на те, що норми КЗпП України не розповсюджуються на спірні правовідносини.

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 07.11.2015 року по 30.03.2023 року проходив службу в органах Національної поліції України, що доведено послужним списком.

Зокрема, по з 07.11.2015 року по 06.11.2019 року ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції Донецької області, з 07.11.2019 року по 30.03.2023 року - в Управлінні стратегічних розслідувань в Донецької області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, що також підтверджується послужним списком позивача.

Позивач має статус учасника АТО, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 22.01.2016 року.

Відповідно до послужного списку ОСОБА_1 , позивач працював з 07.11.2015 року до 20.08.2018 року в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області, а з 20.08.2018 року до 07.11.2019 року в Департаменті захисту економіки Національної поліції України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 867 «Про утворення територіального органу Національної поліції» утворено як юридичну особу публічного права, міжрегіональний територіальний орган Національної поліції - Департамент.

Згідно з наказом Департаменту від 07.11.2019 року № 35 о/с ОСОБА_1 призначено в порядку переведення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України, старшим оперуповноваженим 3-го відділу (боротьби з екстремістськими та радикальними організованими злочинними групами) управління стратегічних розслідувань в Донецькій області з 07.11.2019 року.

Відповідно до наказу відповідача №153 о/с від 20.03.2023 року підполковника поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції з 30.03.2023 року на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

За період проходження служби в Головному управління Національної поліції Донецької області позивач ОСОБА_1 за 2015 рік мав право на:

-невикористану частину щорічної основної відпустки у кількості 3 діб за 2015 рік;

-невикористану частину щорічної основної відпустки в кількості 15 діб та додаткову оплачувану відпустку в кількості 9 діб за 2018 рік.

Наведене зазначено у довідці ГУНП в Донецькій області від 03.04.2023 року.

За період проходження служби в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України позивач ОСОБА_1 мав права на:

-невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік в кількості 10 діб та додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік в кількості 10 діб;

-невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік в кількості 20 діб та додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік в кількості 11 діб;

-невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік в кількості 12 діб;

-невикористану щорічну основну оплачувану відпустку в кількості 30 діб та додаткову оплачувану відпустку в кількості 13 діб за 2022 рік;

-невикористану додаткову відпустку із збереженням заробітної плати як учасник

бойових дій за 2019 рік в кількості 14 діб;

-невикористану додаткову відпустку із збереженням заробітної плати як учасник

бойових дій за 2021 рік в кількості 14 діб;

-невикористану додаткову відпустку із збереженням заробітної плати як учасник

бойових дій за 2022 рік в кількості 14 діб;

-невикористану додаткову відпустку із збереженням заробітної плати як учасник

бойових дій за 2023 рік в кількості 14 діб.

Наведене зазначено у довідках Департаменту стратегічних розслідувань від 30.03.2023 року та від 24.04.2023 року.

Таким чином, на день звільнення позивача зі служби в поліції останній мав невикористані основні та додаткові відпустки в кількості 189 діб, які не були йому нараховані та сплачені в день звільнення зі служби в поліції.

У зв`язку із звільненням 30.03.2023року відповідачем відповідно до наказу №153 о/с від 20.03.2023 року було здійснено розрахунок з ОСОБА_1 , зокрема сплачено за 5 діб компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2023 рік та за 14 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік.

Спірним у цій справі є право позивача на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової оплачуваної відпустки, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2023 роки.

Перевіряючи правомірність дій відповідача, суд виходить з наступного.

Закон України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 року (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 31) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 161 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 181 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Частиною першою статті 24 Закону №504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 92 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджені наказом МВС України №260 від 06.04.2016 року (далі - Порядок №260), визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим та восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Враховуючи таке правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України та особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII, а саме: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів, відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється, та у разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції, за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Аналогічні правові висновки щодо регулювання аналогічних спірних правовідносин викладені у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №160/10875/19 та від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент звільнення зі служби в поліції позивач не використав щорічні та додаткові відпустки за 2015, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 в кількості 133 доби та компенсацію за вказані невикористані календарні дні відпусток при звільненні з поліції не отримав.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації при звільненні за невикористані щорічні та додаткові відпустки за 2015, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки в кількості 133 доби.

З огляду на вищевикладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність правових підстав для виплати спірної грошової компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток за попередні роки.

Стосовно компенсації за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2019, 2021, 2022, 2023 роки у кількості 56 днів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Отже, у випадку звільнення поліцейських - учасників бойових дій, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та статтею 12 Закону №3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 360/4127/19.

Таким чином, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

З огляду на вказане, суд дійшов до висновку, що відповідач протиправно не здійснив з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період за 2019, 2021, 2022, 2023 роки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ, тому позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню.

На підставі зазначеного, вимоги позивача про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню у спосіб, обраний позивачем.

Стосовно клопотання відповідача про залучення співвідповідачами попередніх роботодавців позивача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Департаменту захисту економіки Національної поліції України, оскільки відповідач вважає, що Департамент є неналежним відповідачем щодо нарахування та виплати при звільненні грошової компенсації за невикористані позивачем дні відпусток за 2015 - 2019 роки, суд зазначає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Головне управління Національної поліції в Донецькій області, Департамент захисту економіки Національної поліції України, Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України входять в єдину структуру органів Національної поліції України. Останнім роботодавцем перед звільненням був саме Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, тому саме цей орган мав сплатити позивачу всі належні при звільненні з органів Національної поліції України виплати, а отже він є належним відповідачем у справі.

За вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 року, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані щорічні та додаткові відпустки за 2015, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки та компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2019, 2021, 2022, 2023 роки.

Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані щорічні та додаткові відпустки за 2015, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 в кількості 133 доби та компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2019, 2021, 2022, 2023 роки в кількості 56 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Стягнути з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати з судового збору у розмірі 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 24 жовтня 2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова