Справа № 420/1491/21
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1491/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Скупінської О.В.,

при секретарі Гудзікевич Я.А.,

за участю:

представника відповідача Кавун А.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу Генерального прокурора, в якій просив: визнати протиправною відмову Офісу Генерального прокурора у доступі Ліщишина Петра Вікторовича до публічної служби (до посади прокурора, у тому числі адміністративної посади в органах прокуратури) за критеріями здійснення очищення влади (люстрації), визначеними п.8 ч.1 ст.3 Закону України «Про очищення влади»; зобов`язати Офіс Генерального прокурора повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 січня 2021 року про призначення на посаду заступника начальника Департаменту захисту інтересів дітей та протидії насильству Офісу Генерального прокурора.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення на вакантну посаду заступника начальника Департаменту захисту інтересів дітей та протидії насильству Офісу Генерального прокурора, однак отримав відмову у призначенні на посаду, оскільки позивач повністю відповідає критеріям здійснення очищення влади (люстрації), передбаченим п.8 ч.1 ст.3 Закону України «Про очищення влади», і на Позивача поширюється 10-ти річна заборона обіймати посаду, на яку він претендував. Позивач зазначає, що така відмова у доступі до публічної служби суперечить принципам верховенства права і законності, порушує конституційні права позивача на рівний доступ до праці без ознак дискримінації, суперечить положенням презумпції невинуватості та індивідуальної відповідальності.

23.02.2021 до суду (вх.№8830/21) від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на позовну заяву у якій відповідач вказує, що позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні, оскільки позивач відповідає критеріям здійснення очищення влади, а саме: п.8 ч.1 ст.3 Закону України «Про очищення влади». Таким чином, Офіс Генерального прокурора, як суб`єкт владних повноважень, діяв правомірно, на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема, Закону України «Про очищення влади», норми якого мають імперативний характер і підлягають безумовному виконанню. Цей закон не містить жодної норми, яка б надавала альтернативу у вирішенні спірного питання. При цьому, посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Полях та інші роти України» є безпідставними, оскільки це рішення стосувалася звільнених з посад державних службовців, а позивач був звільнений за власним бажанням, а не на виконання вимог Закону України «Про очищення влади».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.03.2021, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021, вирішено позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити. Визнати протиправною відмову Офісу Генерального прокурора у доступі Ліщишина Петра Вікторовича до публічної служби (до посади прокурора, у тому числі адміністративної посади в органах прокуратури) за критеріями здійснення очищення влади (люстрації), визначеними п.8 ч.1 ст.3 Закону України «Про очищення влади». Зобов`язати Офіс Генерального прокурора повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 січня 2021 року про призначення на посаду заступника начальника Департаменту захисту інтересів дітей та протидії насильству Офісу Генерального прокурора. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

29.06.2023 Верховний Суд постановив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі № 420/1491/21 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Верховний Суд у постанові від 29.06.2023 зазначив, що визначальним для правильного вирішення цього спору є відповідь на питання: чи дійсно оскаржуваний лист Офісу Генерального прокурора від 21.01.2021 №07/1/1-5551вих-21 за підписом начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби С.Яновича є відмовою уповноваженої особи чи органу, яка мала б дійсним наслідком порушення трудових прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду із цим позовом? Суди попередніх інстанцій не встановлювали обставин чи звертався позивач до Генерального прокурора чи до відповідної Комісії з добору керівного складу органів прокуратури із заявою про призначення його на адміністративну посаду в Офісі Генерального прокурора із одночасним поданням необхідного пакету документів, так само як і не встановлювали чи мало місце рішення Комісії з добору керівного складу органів прокуратури про відмову у схваленні призначення ОСОБА_1 на обрану ним адміністративну посаду. Суди попередніх інстанцій надали оцінку спірним правовідносинам лише у контексті Закону № 1682-VII, водночас не застосували для комплексного аналізу, зокрема, приписи Законів № 1697-VII та не врахували дію приписів Закону № 113-ІХ у зв`язку із чим неправильно визначили предмет і характер спору та дійшли передчасних висновків по суті спору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 справу №420/1491/21 передано для розгляду головуючому судді Скупінській О.В.

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Скупінська О.В. 24.07.2023 ухвалив прийняти до розгляду адміністративну справу №420/1491/21; розпочати розгляд справи №420/1491/21 спочатку зі стадії відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 06 вересня 2023 року об 14 год 10 хв; витребувати у ОСОБА_1 інформацію та її документальне підтвердження стосовно того, чи звертався позивач до Генерального прокурора чи до відповідної Комісії з добору керівного складу органів прокуратури із заявою про призначення його на адміністративну посаду в Офісі Генерального прокурора із одночасним поданням необхідного пакету документів. Витребувати в Офісу Генерального прокурора інформацію та її документальне підтвердження стосовно того, чи мало місце рішення Комісії з добору керівного складу органів прокуратури про відмову у схваленні призначення ОСОБА_1 на обрану ним адміністративну посаду.

07.08.2023 до суду (вх.№26781/23), на виконання вимог ухвали від 24.07.2023, від Офісу Генерального прокурора надійшли пояснення, у яких відповідач зазначає, що документи, що підтверджують відповідність кандидата вимогам статті 27 Закону України «Про прокуратуру», а також біографічна довідка та інші документи, які підтверджують професійні та морально-ділові якості, а також упрвлінсько-організаторські здібності кандидата позивачем до заяви від 14.01.2021 долучено не було. Повідомляє, що позивач повторно не звертався до Генерального прокурора чи до відповідної Комісії з добору керівного складу органів прокуратури із заявою про призначення його на адміністративну посаду в Офісі Генерального прокурора із одночасним поданням необхідного пакету документів та Комісією з добору керівного складу органів прокуратури рішення про схвалення чи відмову у схваленні призначення ОСОБА_1 на обрану ним адміністративну посаду не приймалося.

07.09.2023 до суду (вх.№30245/23) від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.

06.09.2023 підготовче засідання відкладено на 19.09.2023.

19.09.2023 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 10.10.2023.

10.10.2023 судове засідання відкладено на 24.10.2023.

У судовому засіданні 24.10.2023 представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке.

З матеріалів справи вбачається, що з жовтня 2011 року по липень 2014 року ОСОБА_1 обіймав посаду першого заступника прокурора Одеської області, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці серія НОМЕР_1 (т.1 а.с.14-24) та довідкою Департаменту кадрової роботи та державної служби (т.1 а.с.75-77)

ОСОБА_1 звільнений з органів прокуратури з 10 жовтня 2014 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років (т.1 а.с.72)

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» (т.1 а.с.26), відомості щодо ОСОБА_1 відсутні.

14.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до Генерального прокурора Венедіктової І.В. із заявою (т.1 а.с.27-28, 73-74) у який зазначав:

«Прошу прийняти мене на роботу та призначити на вакантну посаду заступника начальника Департаменту захисту інтересів дітей та протидії насильству Офісу Генерального прокурора.

Доводжу до Вашого відома, що свою трудову діяльність після закінчення з відзнакою юридичного факультету Одеського державного університету імені І.І.Мечникова у червні 1994 року розпочав в органах прокуратури України. За двадцять років пройшов шлях від слідчого прокуратури міста Южне Одеської області до першого заступника прокуратури цієї області. Маю класний чин старшого радника юстиції. За час проходження служби обіймав різні адміністративні посади, зокрема, прокурора Савранського району Одеської області, заступника прокурора Сумської області, першого заступника прокурора Одеської області, старшого помічника Генерального прокурора України тощо.

У жовтні 2014 року у зв`язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про очищення влади» змушений був звільнитися з органів прокуратури за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, оскільки не міг допустити паплюження свого чесного імені офіцера та прокурора.

Дійсно, з жовтня 2011 по липень 2014 року я обіймав посаду першого заступника прокурора Одеської області, що формально є підставою для висновку стосовно мене про відповідність критеріям здійснення очищення влади (люстрації), передбаченим п.8 ч.1 ст.3 Закону України «Про очищення влади».

Проте, обіймаючи вказану посаду, я не сприяв узурпації влади Президентом України ОСОБА_2 , підриву основ національної безпеки та протиправному порушенню прав людини.

За весь час служби в органах прокуратури доброчесно виконував свої службові обов`язки й не мав жодного дисциплінарного стягнення. За сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків нагороджений Грамотою Верховної Ради України та Почесною грамотою Кабінету Міністрів України, неодноразово заохочувався Генеральним прокурором.

Ніяких обмежень, передбачених Законом України «Про прокуратуру», для зайняття мною посади заступника начальника Департаменту захисту інтересів дітей та протидії насильству Офісу Генерального прокурора не маю.

Про результати розгляду цієї заяви прошу повідомити мене за вищезазначеною адресу у визначений чинним законодавством термін».

На вказану заяву від 14.01.2021 ОСОБА_1 отримав лист Офісу Генерального прокурора від 21.01.2021 №07-712/21 (т.1 а.с.29, 78), у якому повідомлено наступне:

«Ваша заява щодо призначення на посаду заступника начальника Департаменту захисту інтересів дітей та протидії насильству Офісу Генерального прокурора розглянута.

З матеріалів архівної особової справи вбачається, що у період з жовтня 2011 до липня 2014 року Ви обіймали посаду першого заступника прокурора Одеської області.

Відповідно до вимог частини третьої статті 1 Закону України «Про очищення влади» протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), у тому числі посади прокурорів в органах прокуратури не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону.

Оскільки Ви сукупно не менше одного року обіймали посаду, передбачену пунктом 8 частини 1 статті 3 цього Закону, на Вас розповсюджується заборона щодо призначення на посади прокурорів, передбачена частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

З огляду на викладене до спливу 10-річного строку з моменту набрання чинності вказаним Законом підстав для вирішення питання щодо призначення Вас на посаду прокурора, у тому числі адміністративну в органах прокуратури не вбачається.

Одночасно інформуємо, що відповідно до підпункту 6 пункту 20 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», призначення на адміністративну посаду, передбачену пунктами 4-15 частини першої статті 39 Закону України «Про прокуратуру», здійснюється Генеральним прокурором після подання кандидатом усіх необхідних документів та відповідного схвалення призначення на посаду Комісією з добору керівного складу органів прокуратури».

Вказаний лист від 21.01.2021 №07-712/21 підписаний начальником Департаменту кадрової служби та державної служби С.Янивич.

Інформація та її документальне підтвердження стосовно того, чи звертався позивач до Генерального прокурора чи до відповідної Комісії з добору керівного складу органів прокуратури із заявою про призначення його на адміністративну посаду в Офісі Генерального прокурора із одночасним поданням необхідного пакету документів від позивача до суду не надійшла.

Матеріали справи містять Положення про Департамент кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора, затверджене наказом Генерального прокурора від 25.09.2020 №462 (т.2 а.с.44-74).

Пунктом 6.1. вказаного Положення визначені повноваження начальника Департаменту, а саме, начальник Департаменту:

- здійснює загальне керівництво діяльністю Департаменту, організовує, спрямовує і контролює роботу підпорядкованих підрозділів з урахуванням планів роботи Офісу Генерального прокурора, рішень нарад, інших організаційно-розпорядчих документів, а також завдань і доручень Генерального прокурора;

координує діяльність структурних підрозділів Департаменту, забезпечує взаємодію з іншими самостійними структурними підрозділами Офісу Генерального прокурора, прокуратурами всіх рівнів, Тренінговим центром прокурорів України, кадровими комісіями, Комісією з добору керівного складу органів прокуратури, конкурсною комісією державної служби Офісу Генерального прокурора, органами прокурорського самоврядування, державної влади та управління;

затверджує розподіл обов`язків між працівниками структурних підрозділів Департаменту;

розглядає документи, що надходять до Департаменту, у тому числі ті, що містять державну таємницю, у межах компетенції підписує, затверджує та візує службову документацію;

організовує і контролює виконання наказів і доручень керівництва Офісу Генерального прокурора;

вносить пропозиції до плану роботи Офісу Генерального прокурора, забезпечує контроль за своєчасним і якісним виконанням планових заходів;

вносить пропозиції та забезпечує підготовку матеріалів для розгляду на нарадах у керівництва Офісу Генерального прокурора, своєчасне та якісне виконання їх рішень;

організовує підготовку та опрацювання проєктів організаційно-розпорядчих документів Офісу Генерального прокурора з питань, що належать до компетенції Департаменту;

проводить оперативні наради з питань діяльності Департаменту;

підписує довідки про результати спеціальної перевірки за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, стосовно осіб, які претендують на посади, що передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища;

організовує та координує здійснення заходів мобілізаційної підготовки в органах прокуратури;

здійснює особистий прийом громадян, організовує розгляд звернень громадян і юридичних осіб, запитів та звернень народних депутатів України;

організовує роботу з оприлюднення та надання публічної інформації, розгляд інформаційних запитів з питань, які належать до компетенції Департаменту;

організовує та за дорученням керівництва Офісу Генерального прокурора особисто здійснює виїзди до обласних, спеціалізованих на правах обласних прокуратур для проведення перевірок і надання практичної допомоги в організації кадрової роботи, забезпечує реалізацію виїздів та усунення виявлених недоліків;

організовує проведення аналітичної та методичної роботи;

організовує роботу з підвищення кваліфікації працівників Департаменту, стажування працівників органів прокуратури, координує роботу з цих питань в Офісі Генерального прокурора, обласних, спеціалізованих на правах обласних прокуратурах;

організовує ведення первинного обліку роботи, своєчасне, повне й об`єктивне внесення відомостей до інформаційно-аналітичної системи «Облік та статистика органів прокуратури», складання статистичної звітності про роботу Департаменту;

організовує ведення персонального і статичного обліку кадрів, забезпечення роботи автоматизованої системи «Кадри»;

вносить в установленому порядку пропозиції щодо призначення, переміщення, звільнення з посад працівників Департаменту, присвоєння їм рангів, зміни в оплаті їхньої праці, заохочення, надання відпусток;

здійснює оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Департаменту, затверджує індивідуальні програми підвищення рівня їх професійної компетентності;

здійснює контроль за дотриманням працівниками Департаменту трудової та виконавської дисципліни, вживає заходів щодо забезпечення належних умов праці;

за дорученням керівництва представляє в органах державної влади

та органах місцевого самоврядування, громадських, іноземних та міжнародних організаціях, на підприємствах, в установах та інших організаціях

Офіс Генерального прокурора з питань, що стосуються діяльності Департаменту;

організовує та контролює стан ведення діловодства в Департаменті;

забезпечує виконання інших завдань та службових доручень керівництва Офісу Генерального прокурора.

Отже, вважаючи дії відповідача протиправними, а свої права порушеними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з наступного.

Спір у цій справі виник у зв`язку із реалізацією особою, звільненою з посади прокурора за власним бажанням у зв`язку виходом на пенсію за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ до набрання чинності Законом України «Про очищення влади», права на призначення на адміністративну посаду в органах прокуратури, передбачену пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Матеріалами справи підтверджується, що у заяві від 14.01.2021, поряд із проханням призначити його на вакантну посаду заступника начальника Департаменту захисту інтересів дітей та протидії насильству Офісу Генерального прокурора, позивач, з-поміж іншого, повідомив про те, що у період з 2011 по 2014 обіймав посаду першого заступника прокурора Одеської області, що формально відповідає критеріям здійснення очищення влади (люстрації), передбачених пунктом 8 частини першої статті 3 Закону № 1682-VII, однак, при цьому, наголошував, що обіймаючи вказану посаду не сприяв узурпації влади Президентом України ОСОБА_2 , так само, як і підриву основ національної безпеки та протиправному порушенню прав людини. Про результати розгляду цієї заяви просив письмово повідомити за указаною позивачем адресою.

У відповідь на цю заяву позивач отримав з Офісу Генерального прокурора лист від 21.01.2021 № 07/1/1-5551вих-21 за підписом начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби С.Яновича, у якому зазначено, що оскільки позивач сукупно не менше одного року обіймав посаду, передбачену пунктом 8 частини першої статті 3 Закону № 1682-VII, то на нього розповсюджується заборона щодо призначення на посади прокурорів, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, тому до спливу 10-річного строку з моменту набрання чинності вказаним Законом підстав для вирішення питання щодо призначення його на посаду прокурора, у тому числі в органах прокуратури, не вбачається.

Одночасно цим же листом позивача проінформовано, що у зв`язку із набранням чинності 25.09.2019 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (далі - Закон №113-ІХ) призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 4-15 частини першої статті 39 Закону України «Про прокуратуру», здійснюється Генеральним прокурором після відповідного схвалення Комісією з добору керівного складу органів прокуратури, склад і положення про яку затверджуються Генеральним прокурором.

Так, Законом № 113-ІХ внесені зміни до Закону № 1697-VII, в тому числі і статтю 39, зокрема, тимчасово (до 01.09.2021), зупинено дію абзацу першого частини четвертої цієї статті, відповідно до якого призначення прокурора на адміністративну посаду, зокрема, передбачену пунктами 4 та 5 частини першої цієї статті, здійснюється Генеральним прокурором.

Питання призначення прокурорів на адміністративні посади на цей період визначено підпунктом 6 пункту 22 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ установити, що тимчасово (до 01.09.2021), на адміністративні посади, передбачені частиною першою статті 39 Закону № 1697-VII можуть бути призначені прокурори, а також інші особи, які відповідають вимогам, визначеним у статті 27 Закону № 1697-VII. Такі особи з дня призначення на адміністративну посаду набувають статусу прокурора відповідної прокуратури, за винятком випадків, передбачених частиною десятою статті 39 Закону № 1697-VII.

Призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 2-6 частини першої статті 39 Закону № 1697-VII, здійснюється Генеральним прокурором.

Під час вирішення питання щодо призначення на адміністративну посаду беруться до уваги професійні та морально-ділові якості кандидата, а також його управлінсько-організаторські здібності.

Призначення на посади, передбачені пунктами 4-15 частини першої статті 39 Закону № 1697-VII, здійснюється після відповідного схвалення Комісією з добору керівного складу органів прокуратури, склад і положення про яку затверджуються Генеральним прокурором.

Так, на виконання підпункту 6 пункту 22 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX наказом Генерального прокурора від 16.12.2019 № 335 затверджено Положення про Комісію з добору керівного складу органів прокуратури (яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі, далі - Положення № 335), який визначав, в тому числі, і механізм призначення прокурорів на адміністративні посади.

Пунктом 2 цього Положення встановлено, що до повноважень Комісії належить схвалення призначення прокурорів на адміністративні посади, передбачені пунктами 4-15 частини першої статті 39 Закону № 1697-VII. Призначення на вказані посади здійснюється Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури в межах повноважень, визначених Законом № 1697-VII, після відповідного схвалення Комісією.

Розгляд питання про схвалення призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 4-15 частини першої статті 39 Закону № 1697-VII, здійснюється Комісією на підставі подання відповідно Генерального прокурора або керівника обласної прокуратури щодо кандидата (пункт 12 цього Положення).

До подання про кандидата додаються документи, що підтверджують відповідність такого кандидата вимогам статті 27 Закону № 1697-VII, а також біографічна довідка та інші документи, які підтверджують професійні та морально-ділові якості, а також управлінсько-організаторські здібності кандидата (пункт 14 Положення № 335).

Згідно із пунктом 15 Положення № 335 під час вирішення питання щодо схвалення призначення на адміністративну посаду Комісія розглядає подані документи і проводить співбесіду з кандидатом із метою визначення його професійних та морально-ділових якостей, а також управлінсько-організаторських здібностей.

Відповідно до пункту 17 Положення № 335 за результатами проведення співбесіди із кандидатом Комісія ухвалює одне з таких рішень: про схвалення призначення кандидата на адміністративну посаду чи про відмову у схваленні призначення кандидата на адміністративну посаду.

Аналіз приписів Закону № 113-ІХ та Положення № 335 дозволяє зробити висновок, що на зазначений період, тобто до 01.09.2021, призначення Генеральним прокурором кандидатів на адміністративні посади, передбачені пунктами 4-15 частини першої статті 39 Закону № 1697-VII, відбувалося із дотриманням законодавчо визначеної процедури, урегульованої Законом № 113-ІХ і Положенням № 335, та лише після ухвалення рішення відповідною Комісією про схвалення призначення кандидата на адміністративну посаду.

Про запровадження такої процедури призначення на адміністративну посаду власне і було роз`яснено позивачу Офісом Генерального прокурора в листі за №07/1/1-5551вих-21 від 21.01.2021.

При цьому, положення Законів № 1697-VII та Закону № 113-ІХ, як й приписи Положення про Департамент кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора, затверджене наказом Генерального прокурора від 25.09.2020 №462, не наділяють повноваженнями начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби приймати рішення про призначення (відмову у призначенні) прокурів чи інших осіб на посади в органах прокуратури, в тому числі, і на адміністративні посади.

Тож оскаржуваний лист Офісу Генерального прокурора від 21.01.2021 №07/1/1-5551вих-21 за підписом начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби С.Яновича не є відмовою уповноваженої особи чи органу, яка мала б дійсним наслідком порушення трудових прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду із цим позовом, а є роз`ясненням позивачу Офісом Генерального прокурора про запровадження процедури призначення на адміністративну посаду та необхідності надати до заяви необхідного пакету документів.

Верховний Суд у постанові від 29.06.2023 зазначив, що за обставинами цієї справи позивач подавав вищевказану заяву не перебуваючи у статусі прокурора, позаяк був звільнений з органів прокуратури на пенсію за вислугою років з 10.10.2014. Тож маючи намір бути призначеним на адміністративну посаду в Офісі Генерального прокурора не перебуваючи у статусі прокурора, що було можливим лише на підставі підпункту 6 пункту 22 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, який діяв тимчасово 29.09.2019 до 01.09.2021, позивач мав би до заяви про призначення на обрану ним посаду надати документи, які б підтверджували його відповідність вимогам статті 27 Закону № 1697-VII.

Як вже зазначалось, 24.07.2023 суддею витребувано у ОСОБА_1 інформацію та її документальне підтвердження стосовно того, чи звертався позивач до Генерального прокурора чи до відповідної Комісії з добору керівного складу органів прокуратури із заявою про призначення його на адміністративну посаду в Офісі Генерального прокурора із одночасним поданням необхідного пакету документів. Крім того, витребувано в Офісу Генерального прокурора інформацію та її документальне підтвердження стосовно того, чи мало місце рішення Комісії з добору керівного складу органів прокуратури про відмову у схваленні призначення ОСОБА_1 на обрану ним адміністративну посаду.

На момент вирішення справи позивачем не надано інформації щодо його звернення до Генерального прокурора чи до відповідної Комісії з добору керівного складу органів прокуратури із заявою про призначення його на адміністративну посаду в Офісі Генерального прокурора із одночасним поданням необхідного пакету документів.

В той же час, Офіс Генерального прокурора повідомив, що документи, що підтверджують відповідність кандидата вимогам статті 27 Закону України «Про прокуратуру», а також біографічна довідка та інші документи, які підтверджують професійні та морально-ділові якості, а також управлінсько-організаторські здібності кандидата позивачем до заяви від 14.01.2021 долучено не було. Повідомляє, що позивач повторно не звертався до Генерального прокурора чи до відповідної Комісії з добору керівного складу органів прокуратури із заявою про призначення його на адміністративну посаду в Офісі Генерального прокурора із одночасним поданням необхідного пакету документів та Комісією з добору керівного складу органів прокуратури рішення про схвалення чи відмову у схваленні призначення ОСОБА_1 на обрану ним адміністративну посаду не приймалося.

В контексті наведеного суд вважає за необхідне звернути увагу на статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка захищає право особи на справедливий суд.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04, Суд дійшов висновку, що «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав».

Аналіз практики Європейського Суду з прав людини дає підстави для висновку, що зазначена стаття, поміж іншого, закріплює принцип юридичної визначеності, який, в свою чергу, є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.

Крім цього, цей принцип є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Отже, суд наголошує, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

В свою чергу, приписи підпункту 6 пункту 22 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, який діяв тимчасово 29.09.2019 до 01.09.2021, щодо необхідності до заяви про призначення на обрану посаду надати документи, які б підтверджували відповідність вимогам статті 27 Закону № 1697-VII, є чіткими та передбачуваними.

Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура повної перевірки декларацій особи Національним агентством встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.

Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Правова процедура призначення на адміністративну посаду в Офіс Генерального прокурора спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Складовою принципу юридичної визначеності є принцип легітимних очікувань, як одного із елементів принципу верховенства права.

Принцип легітимних очікувань виражає ідею, що органи публічної влади повинні не лише додержуватися вимог актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною легітимних очікувань - ті хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинне відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань (пункт 61 коментаря до документа Венеційської комісії «Мірило правовладдя» (2017 року), який ухвалено Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні (Венеція, 11-12 березня 2016 року).

З огляду на це суд зазначає, про порушення процедури зі сторони позивача при зверненні із заявою, в контексті обставин встановлених у цій справі, що унеможливлювало її розгляд по суті, а відтак вимоги визнати протиправною відмову Офісу Генерального прокурора у доступі Ліщишина Петра Вікторовича до публічної служби є такими, що не знайшли підтвердження при розгляді справи та є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.ч. 1 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до приписів ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, ідентифікаційний код 00034051).

Повний текст рішення суду виготовлений 24.10.2023.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.