Справа № 420/11071/23
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/11071/23

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,

повний текст судового рішення

складено 20.06.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо відмови в прийнятті від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , декларації про відмову від громадянства РФ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийняти від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , декларацію про відмову від громадянства РФ.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженцем РФ. На території цієї країни позивач займався опозиційною політичною діяльністю, у складі політичної сили «Гражданская Платформа г. Туапсе» та зазнавав у зв`язку з цим політичних переслідувань. У зв`язку з невизнанням анексії Криму Російською Федерацією та активною громадянською та політичною позицією з цього питання, вимушений був емігрувати. 23.12.2020 року позивач був документований посвідкою на постійне проживання в Україні. В подальшому позивач звернувся за отриманням громадянства України. 19.05.2021 року Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України», отримав довідку про реєстрацію громадянином України №1048/2021 від 20 травня 2021 року та був документований тимчасовим посвідченням громадянина України НОМЕР_1 від 20.05.2021 року. У зв`язку з ухваленим відповідачем рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 подав до органу ДМС зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України та подати до відповідача документ про припинення громадянства Російської Федерації, або ж у разі неотримання з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства Російської Федерації - подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави та повернути національний паспорт громадянина Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави. У жовтні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про прийняття декларації про відмову від громадянства Російської Федерації з мотивуванням про наявність у нього незалежної причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (вартість виходу з громадянства Російської Федерації перевищує половину мінімальної заробітної плати на день прийняття рішення) разом з декларацією про відмову від іноземного громадянства Російської Федерації. Листом від 22.10.2021 року №8010.4.2-49539/80.3-21 відповідач відмовив позивачу в прийнятті декларації про відмову від громадянства Російської Федерації у зв`язку з відсутністю незалежних від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства та неможливістю подання декларації про відмову від іноземного громадянства. Також вказано, що відповідно до наказу Посольства Російської Федерації в Україні від 09.01.2021 року №1 вартість виходу з громадянства Російської Федерації становить 1852,50 грн., що не перевищує половини мінімальної заробітної плати в Україні. Вважаючи дії відповідача щодо відмови у прийнятті декларації про відмову від громадянства Російської Федерації протиправними, позивач звернувся з позовом до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про зобов`язання прийняти декларацію. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року у справі №320/598/21 позов задоволено, визнано протиправними дії Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства Російської Федерації; зобов`язано Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області () прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації та оформити йому довідку про реєстрацію громадянином України. Вказане рішення набуло чинності і позивач був документований паспортом громадянина України № НОМЕР_2 від 16.03.2022 року. У відповіді на адвокатський запит відповідач повідомив, що рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 18.08.2022 року відповідно до статті 21 Закону скасовано рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 19.05.2021 року про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 , відповідно до частини першої статті 8 Закону у зв`язку з тим, що громадянство України було набуто внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей. На підставі вищезазначеного рішення, паспорт громадянина України у вигляді ID картки № НОМЕР_2 , оформлений на ім`я ОСОБА_1 , визнано недійсним. Позивач оскаржив вказане рішення до Одеського окружного адміністративного суду. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2022 року у справі №420/13261/22 визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 18.08.2022 року про скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 19.05.2021 року про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, під час розгляду справи №420/13261/22, відповідач оскаржив рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року у справі №320/598/21, котрим було визнано протиправними дії відповідача щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства Російської Федерації та зобов`язано Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства РФ та оформити йому довідку про реєстрацію громадянином України. Постановою Північного апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу відповідача було задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, а у задоволенні позову відмовлено. Таким чином, внаслідок скасування рішення суду у справі №320/598/21, позивач вважався таким, що не відмовився від громадянства РФ. У зв`язку з прийняттям 19.05.2021 року Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач подав письмово оформлену заяву про зобов`язання припинити протягом двох років громадянство Російської Федерації. Отже, позивач зобов`язаний припинити громадянство Російської Федерації до 19 травня 2023 року. У зв`язку з ухваленням постанови Північного апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі №320/598/21, позивач в межах дворічного строку виконання зобов`язання про відмову від іноземного громадянства знову звернувся до відповідача із декларацією про відмову від громадянства Російської Федерації. В декларації позивач заповнив пункт 3) форми та послався на те, що незалежною причиною є те, що процедура оформлення припинення громадянства (підданства) Російської Федерації не здійснюється. Однак, відповідач не прийняв та повернув вказану декларацію, виклавши причини такого рішення в листі №А-556/6/8010-23/8010.4.2/1404-23 від 24 квітня 2023 року, а саме: 19.03.2021 року ОСОБА_1 подано зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства Російської Федерації припинити громадянство Російської Федерації і подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства Російської Федерації. У разі неотримання з незалежних від ОСОБА_1 причин документа про припинення громадянства Російської Федерації він зобов`язався подати декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації і повернути національний паспорт громадянина Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави. У ОСОБА_1 відсутні підстави для подання декларації про відмову від громадянства РФ, у зв`язку з чим декларацію ОСОБА_1 про відмову від громадянства РФ від 24.03.2023 року. Позивач вважає незаконним рішення відповідача про відмову у прийнятті від позивача Декларації про відмову від іноземного громадянства з тих підстав, що позивач, який отримав громадянство України у період з 01.01.2018 року до набрання чинності Законом № 1941-IX (до 19.12.2021) та не належить до визначених у пункті 2 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Закону категорій осіб, не має підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства з наступних підстав: Позивач подав вказану декларацію на підставі права, яке йому надано згідно з вимогами ч.5 статті 8 Закону України «Про громадянство України», яка є та була чинною як на момент подання декларації, так і на момент звернення до суду з цим позовом. Позивач подав вказану декларацію на підставі права, яке йому надано згідно з вимогами ч.5 статті 8 Закону України «Про громадянство України», яка є та була чинною як на момент подання декларації, так і на момент звернення до суду з цим позовом. Наказом Міністерства закордонних справ України від 23 листопада 2022 року №389 затверджено форму декларації про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з незалежними від заявника причинами неотримання документа про припинення іноземного громадянства. В зазначеній формі декларації пропонується заповнити конкретну з трьох вище названих незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства. В декларації позивач вказував на те, що він не може надати документ про припинення іноземного громадянства з незалежної від нього причини, а саме у зв`язку з нездійсненням процедури припинення громадянства РФ. Така підстава неможливості подання документу про припинення іноземного громадянства як нездійсненням процедури припинення громадянства відсилає до конкретної процедури, визначеної у країні громадянства особи, яка існує, проте яка не здійснюється. У випадку позивача, законодавство Російської Федерації (стаття 19 Федерального закону від 31.05.2002 року №62-ФЗ «Про громадянство Російської Федерації») передбачає два окремі порядки (загальний та спрощений) виходу з громадянства осіб в залежності від того чи проживають вони на території Російської Федерації, або в іншій країні. Відповідно до Указу президента РФ від 14.11.2002 року №1325 (ред. від 16.08.2021 року, зі змінами від 30.09.2022 року) «Про затвердження положення про порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації» заява про вихід з громадянства Російської Федерації (додаток №5) подається до дипломатичного представництва або консульської установи Російської Федерації в країні, в якій проживає заявник. Разом з тим, на території України не працюють дипломатичні установи Російської Федерації у зв`язку з розривом дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією з 24 лютого 2022 року, тому ОСОБА_1 , який проживає в Україні, з незалежних від нього причин не може подати заяву про відмову від громадянства Російської Федерації, оскільки внаслідок розриву дипломатичних стосунків, така процедура в Україні не здійснюється). Оскільки позивач постійно проживає в Україні, він не має змоги скористатись такою передбаченою для його випадку процедурою, оскільки на території України вона не здійснюється. В свою чергу, позивач також не може скористатись і стандартною процедурою, оскільки внаслідок його постійного проживання поза межами Російської Федерації, вона для нього не передбачена. Це прямо випливає з положень 19 Федерального закону від 31.05.2002 року №62-ФЗ «Про громадянство Російської Федерації»). Проте, відповідач наведеного не врахував, натомість не прийняв та повернув позивачу декларацію з не передбачених законом підстав та мотивів.

Ухвалою суду від 18.05.2023 року заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: заборонено Державній міграційній службі України та її територіальним органам до вирішення справи по суті приймати рішення, в тому числі, але не виключно, про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, та вчиняти дії, наслідком яких може бути втрата громадянства України ОСОБА_1 , який документований тимчасовим посвідченням громадянина України НОМЕР_1 від 20 травня 2021 року, довідкою про реєстрацію громадянином України №1048/2021 від 20 травня 2021 року. В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2023 року апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18травня 2023 року скасовано, прийнято у справі №420/11071/23 нову постанову, якою відмовлено у задоволені заяви представника позивача адвоката Мастістого Іллі Андрійовича про вжиття заходів забезпечення позову.

29.05.2023 року та 30.05.2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що за інформацією із сайту Консульського відділу Посольства РФ в Україні та у відповідності до розділу ІІ п.2 Наказу Посольства РФ в Україні за 1 від 09.01.2021 року «Тариф збір за здійснення консульських дій», передбачає необхідність сплати за оформлення заяви про вихід з громадянства РФ в загальному та спрощеному порядку в розмірі 2223 грн. Таким чином, відповідач робить висновок, що від громадянина РФ для виходу з громадянства вимагається подача заяви до відповідного органу та в строк до 6 місяців відповідним органом приймається таке рішення. Вартість такої заяви про вихід, щоб відбулась процедура припинення громадянства коштувала 1852,50 грн. Крім того, позивачем мала подаватись не декларація про відмову від громадянства РФ, а заява про вихід з громадянства РФ з поверненням національного паспорту РФ до уповноваженого органу цієї держави. Відповідач з посиланням на Закон №1941-IX (набув чинності 19.12.2021 року), який, на думку відповідача, встановлю категорії осіб, яким цим законом надається право подання декларації про відмову від іноземного громадянства, до яких позивач не відноситься. Вищенаведене, на думку відповідача, свідчить про відсутність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, що не породжує виникнення у позивача права на подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

31.05.2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою, розмір збору за подання заяви про вихід із громадянства Російської Федерації відносно мінімальної заробітної плати вже не був незалежною від особи причиною для подання декларації про відмову від громадянства України на момент подання позивачем декларації про відмову від громадянства, дії щодо неприйняття якої відповідачем є предметом спору у даній справі, і цією обставиною позивач не обґрунтовував необхідність подання декларації про відмову від громадянства РФ. Такою незалежною від особи причиною неподання документа про припинення іноземного громадянства за змістом ст.1 Закону України «Про громадянство України» є - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури; Конкретною підставою звернення до відповідача із декларацією про відмову від громадянства Російської Федерації як раз і став той факт, що вказана процедура припинення іноземного громадянства, щодо якої встановлено наведені відповідачем тарифи не здійснюється на території України. Як вбачається із сайту посольства РФ в Україні (https://ukraine.mid.ru/) персонал посольства евакуйоване а консульський прийом громадян не здійснюється. Аналогічна ситуація і з генеральним консульством РФ в м. Одесі (https://odessa.mid.ru/). Як зазначав позивач, дипломатичні відносини між Україною та Російською Федерацією розірвані у зв`язку зі збройною агресією останньої. В декларації позивач вказував на те, що він не може надати документ про припинення іноземного громадянства з незалежної від нього причини, а саме у зв`язку з нездійсненням процедури припинення громадянства Російської Федерації (пункт 3 форми декларації). В обґрунтування цієї підстави позивач додатково зазначив, що така підстава неможливості подання документу про припинення іноземного громадянства, як нездійсненням процедури припинення громадянства, відсилає до конкретної процедури, визначеної у країні громадянства особи, яка існує, проте яка не здійснюється. У випадку позивача, законодавство Російської Федерації (стаття 19 Федерального закону від 31.05.2002 року №62-ФЗ «Про громадянство російської федерації») передбачає два окремі порядки (загальний та спрощений) виходу з громадянства осіб в залежності від того чи проживають вони на території Російської Федерації, або в іншій країні. Відповідно до Указу президента РФ від 14.11.2002 року №1325 (ред. від 16.08.2021 року, зі змінами від 30.09.2022 року) «Про затвердження положення про порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації» заява про вихід з громадянства Російської Федерації (додаток № 5) подається до дипломатичного представництва або консульської установи Російської Федерації в країні, в якій проживає заявник. Разом з тим, на території України не працюють дипломатичні установи Російської Федерації у зв`язку з розривом дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією з 24 лютого 2022 року, тому ОСОБА_1 , який проживає в Україні, з незалежних від нього причин не може подати заяву про відмову від громадянства Російської Федерації, оскільки внаслідок розриву дипломатичних стосунків, така процедура в Україні не здійснюється). Відповідач же помилково вважає, що вказані положення прикінцевих та перехідних положень Закону №1941-IX (набув чинності 19.12.2021 року) обмежують позивача скористатись загальним правом, передбаченим ч.5 ст.8 Закону України «Про громадянство» з тих підстав, що він не підпадає під визначені такими перехідними положеннями категорії осіб. Отже, немає жодних підстав вважати, що пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону обмежено право позивача подати Декларацію про відмову від іноземного громадянства на підставі ч.5 ст.8 Закону України «Про громадянство України».

Пояснення щодо позову та відзиву від третьої особи ДМС України до суду не надійшли.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023рокуадміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, Дніпровський район, вул. Березняківська, будинок 4-А; ), третя особа - ДМС України (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 9; ), про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо відмови в прийнятті від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , декларації про відмову від громадянства РФ.

Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийняти від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , декларацію про відмову від громадянства РФ.

Стягнуто з бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім грн. 88 коп.).

Повернуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1283,82 (одну тисячу двісті вісімдесят три грн. 82 коп.).

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області подало апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженцем Тюменської області Російської Федерації. 23.12.2020 року позивач був документований посвідкою на постійне проживання в Україні строком до 23.12.2021 року. В подальшому позивач звернувся за отриманням громадянства України.

До заяви про отримання громадянства від 19.03.2021 року позивач додав, зокрема:

- свідоцтво про народження (повторне) ОСОБА_1 , де зазначений його батько ОСОБА_2 ;

- свідоцтво про народження (повторне) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із зазначенням актового запису №187 від 22.04.1952 року, місце державної реєстрації Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Джанкойського міськрайонного управління юстиції АР Крим, повторне свідоцтва видано Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Мінюсту 06.03.2021 року, серія НОМЕР_4 ;

- витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, в якому зазначено, що за №187 від 22.04.1952 року зареєстрований запис про народження ОСОБА_3 на підставі довідки про народження від 25.03.1952 року Джанкойського пологового будинку, відомості про свідоцтво 07.12.2011 року внесено до Держреєстру державним реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Джанкойського міськрайонного управління юстиції АР Крим.

19.05.2021 року Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області за розглядом заяви позивача прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України».

Позивач отримав довідку про реєстрацію громадянином України №1048/2021 від 20 травня 2021 року та був документований тимчасовим посвідченням громадянина України НОМЕР_1 від 20.05.2021 року.

У зв`язку з ухваленим відповідачем рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 подав до органу ДМС зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України та подати до відповідача документ про припинення громадянства Російської Федерації, або ж у разі неотримання з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства Російської Федерації - подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави та повернути національний паспорт громадянина Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави (до 19.05.2023 року).

У жовтні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про прийняття декларації про відмову від громадянства Російської Федерації з мотивуванням про наявність у нього незалежної причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (вартість виходу з громадянства Російської Федерації перевищує половину мінімальної заробітної плати на день прийняття рішення) разом з декларацією про відмову від іноземного громадянства Російської Федерації.

22.10.2021 року відповідач відмовив позивачу в прийнятті декларації про відмову від громадянства Російської Федерації, тому вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийняти декларацію.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року у справі №320/598/21 позов задоволено, зобов`язано Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації та оформити йому довідку про реєстрацію громадянином України. Вказане рішення набуло чинності і позивач був документований паспортом громадянина України № НОМЕР_2 від 16.03.2022 року.

Позивач з веб-сервісу ДМС перевірки дійсності документів, що посвідчують особу, з`ясував, що належний йому паспорт громадянина України громадянина України № НОМЕР_2 від 16.03.2022 року визнано недійсним.

Представник позивача звернувся Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію та відомості про те, на якій підставі було визнано недійсним паспорт громадянина України № НОМЕР_2 від 16.03.2022 року, належний ОСОБА_1 .

У відповіді на адвокатський запит відповідач повідомив, що рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 18.08.2022 року, відповідно до статті 21 Закону скасовано рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 19.05.2021 року про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 , відповідно до частини першої статті 8 Закону у зв`язку з тим, що громадянство України було набуто внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей. На підставі вищезазначеного рішення, паспорт громадянина України у вигляді ID картки № НОМЕР_2 , оформлений на ім`я ОСОБА_1 , визнано недійсним.

Рішення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства прийняте начальником Дніпровського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, погоджено з начальником Управління з питань громадянства ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області та затверджено т.в.о. начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області на підставі подання, яке склав завідувач сектора громадянства Дніпровського відділу ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області.

В поданні про скасування рішення про оформлення набуття громадянства вказано, що документом, який підтверджує факт народження особи на території України є свідоцтво про народження. Громадянство України набуто ОСОБА_1 внаслідок подання неправдивих відомостей, за наявності яких особа не може набути громадянство України, а саме: для набуття громадянства України ОСОБА_1 надав свідоцтво про народження батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серія НОМЕР_5 (повторне), видане 06.03.2021 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЦМУМЮ (м. Київ), в якому в графі «місце народження» інформація відсутня. Актовий запис про народження ОСОБА_3 №187, складений 22.04.1952 року відділом державної реєстрації цивільного стану Джанкойського міського управління юстиції Автономної республіки Крим стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , також не містить інформації щодо місця народження ОСОБА_3 . Відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Мінюсту України від 14.01.2011 року №96/5, якщо в актовому записі про народження відсутні графи «по батькові» та місце народження», що стосуються даних про дитину, або відсутні відомості у цих графах, то одночасно з повторною видачею свідоцтва про народження відомості щодо по батькові та місця народження дитини доповнюються з дотриманням вимог цих Правил, у разі особистого звернення заявника до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання актового запису. Місце народження також може бути підтверджено судовим рішенням. В поданні вказано, що ОСОБА_1 не надано документів, щодо підтвердження факту, з яким Законом України «Про громадянство України» пов`язує набуття громадянства України за територіальним походження (факт народження батька до 24 серпня 1991 року на території, яка стала в подальшому територією Держави Україна).

Вважаючи вищезазначене рішення таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив його до Одеського окружного адміністративного суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 року по справі №420/13261/22, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2022 року, визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 18.08.2022 року про скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 19.05.2021 року про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, під час розгляду справи №420/13261/22, відповідач оскаржив рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року у справі №320/598/21, яким було визнано протиправними дії відповідача щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства російської федерації та зобов`язано Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області () прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації та оформити йому довідку про реєстрацію громадянином України.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу відповідача було задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, а у задоволенні позову відмовлено. Отже, внаслідок скасування рішення суду у справі №320/598/21, позивач вважався таким, що не відмовився від громадянства РФ.

У зв`язку з прийняттям 19.05.2021 року Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач подав письмово оформлену заяву про зобов`язання припинити протягом двох років громадянство РФ. Отже, позивач зобов`язаний припинити громадянство РФ до 19 травня 2023 року.

У зв`язку з ухваленням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі №320/598/21, позивач в межах дворічного строку виконання зобов`язання про відмову від іноземного громадянства знову звернувся до відповідача із декларацією про відмову від громадянства РФ.

Однак, відповідач не прийняв та повернув вказану декларацію, виклавши причини такого рішення в листі №А-556/6/8010-23/8010.4.2/1404-23 від 24 квітня 2023 року.

Зважаючи на те, що немає жодних підстав вважати, що пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону обмежено право позивача подати Декларацію про відмову від іноземного громадянства на підставі ч.5 ст.8 Закону України «Про громадянство України», позивач звернувся до суду із даним позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом №2235-ІІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до визначень, які містить ч.1 ст.1 Закону №2235-ІІІ, громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Положенням ст. 6 Закону №2235-ІІІ закріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з вимогами п.2 ч.1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно до вимог ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УPCP), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Частиною 5 ст.8 Закону України «Про громадянство» визначено, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Згідно з абзацом 13 статті 1 цього Закону, незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Наказом Міністерства закордонних справ України від 23 листопада 2022 року №389 затверджено форму декларації про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з незалежними від заявника причинами неотримання документа про припинення іноземного громадянства (додаток за № 36).

В зазначеній формі декларації пропонується заповнити конкретну з трьох вище названих незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства.

Указом Президента України від 27.03.2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок).

Зазначений Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Пунктом 119 Порядку №215 передбачено, що особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Вирішуючи справу та задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що в декларації ОСОБА_1 вказав на те, що він не може надати документ про припинення іноземного громадянства з незалежної від нього причини, а саме у зв`язку з нездійсненням процедури припинення громадянства Російської Федерації (пункт 3 форми декларації).

З цього приводу позивач у позові вказав, що така підстава неможливості подання документу про припинення іноземного громадянства як нездійсненням процедури припинення громадянства відсилає до конкретної процедури, визначеної у країні громадянства особи, яка існує, проте яка не здійснюється.

Як зазначає суд першої інстанції, у випадку позивача, законодавство РФ (стаття 19 Федерального закону від 31.05.2002 №62-ФЗ «Про громадянство Російської Федерації») передбачає два окремі порядки (загальний та спрощений) виходу з громадянства осіб в залежності від того чи проживають вони на території Російської Федерації, або в іншій країні.

Відповідно до Указу Президента РФ від 14.11.2002 року №1325 (ред. від 16.08.2021, зі змінами від 30.09.2022) «Про затвердження положення про порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації заява про вихід з громадянства Російської Федерації (додаток №5) подається до дипломатичного представництва або консульської установи Російської Федерації в країні, в якій проживає заявник.

Разом з тим, на території України не працюють дипломатичні установи Російської Федерації у зв`язку з розривом дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією з 24 лютого 2022 року, тому ОСОБА_1 , який проживає в Україні, з незалежних від нього причин не може подати заяву про відмову від громадянства Російської Федерації, оскільки внаслідок розриву дипломатичних стосунків, така процедура в Україні не здійснюється).

На думку суду першої інстанції, оскільки позивач постійно проживає в Україні, він не має змоги скористатись такою передбаченою для його випадку процедурою, оскільки на території України вона не здійснюється. В свою чергу, позивач також не може скористатись і стандартною процедурою, оскільки внаслідок його постійного проживання поза межами Російської Федерації, вона для нього не передбачена. Це прямо випливає з положень 19 Федерального закону від 31.05.2002 №62-ФЗ «Про громадянство Російської Федерації»).

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб» регламентовано подання окремими категоріями осіб декларацій про відмову від іноземного громадянства разом із заявою про прийняття до громадянства України тими категоріями осіб, які зазначені в Указі Президента України від 13.08.2019 № 594.

Проте, за обставин розглядуваного спору, позивач не подавав декларацію разом із заявою про прийняття до громадянства, а подав зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Пунктом 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення України «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб» установлено, що право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства у разі неможливості виконати зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) мають особи, які набули громадянство України у період з 1 січня 2018 року до набрання чинності цим Законом та:

1) які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України або які в установленому законодавством України порядку проходили військову службу за контрактом у Збройних Силах України, контракт яких припинено (розірвано), та звільнені з військової служби з підстав, передбачених підпунктами «а», «б» пунктів 1-3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

2) які мають визначні заслуги перед Україною або прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України;

3) які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу у Збройних Силах України та нагороджені державною нагородою України;

4) є іноземцями з числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»;

5) які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, що зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань через політичні переконання, що підтверджується документом, передбаченим цим Законом.

Суд першої інстанції зазначає, що Закон №1941-IX покликаний спростити набуття громадянства України окремими категоріями осіб, а не навпаки.

Отже, як вважає суд першої інстанції, предметом регулювання пункту 2 прикінцевих та перехідних положеннях Закону Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб» від 14.12.2021 року №1941-IX є надання окремим категоріям осіб, визначеним в цьому пункті, розширених підстав для подання декларації за будь-якої неможливості виконати зобов`язання з припинення іноземного громадянства, у порівнянні із загальним правилом, яке зводиться лише до трьох підстав, а також надання таким особам, у яких сплинув, або спливає строк виконання зобов`язання з припинення іноземного громадянства додаткову можливість скористатись спрощеним порядком відмови від іноземного громадянства, аби не втратити громадянство України.

Натомість, на думку суду першої інстанції, суб`єктом владних повноважень вищезазначені положення тлумачаться у якомога несприятливий для іноземця, який має намір отримати громадянство України, спосіб, шляхом утворення додаткових перешкод та категорій, яким останньому необхідно відповідати.

Таким чином, зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абз.12 ст.1 Закону №2235-ІІІ).

Зі змісту поняття випливає, що умовою набуття громадянства є одностороння дія у формі письмової заяви з боку особи, що полягає у взятті зобов`язання припинити своє громадянства (підданство) чи громадянства (підданства).

Тобто, зазначений обов`язок, саме з моменту набуття ним громадянства України покладений виключно на іноземця.

Зобов`язання оформлюється іноземцем незалежно від того, чи має він підстави припинення громадянства чи підданства іншої держави, чи існує така процедура в законодавстві держави його громадянства чи підданства, чи здійснюється така процедура на практиці і яка вартість оформлення припинення іноземного громадянства.

Також слід зазначити, що з визначення поняття зобов`язання припинити іноземне громадянство випливає, що документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав іноземець може подати в будь-який час з моменту набуття громадянства України і до закінчення дворічного строку від цієї дати.

ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 19.05.2021 року прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України позивачем відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року №2235-ІІІ (далі - Закон №2235-ІІІ), у зв`язку з чим позивачу видано тимчасове посвідчення громадянина України.

У зв`язку з прийнятим рішення про оформлення набуття громадянства України, позивачем подано зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України та подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства РФ, або ж у разі неотримання з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства РФ - подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави та повернути національний паспорт громадянина РФ до уповноваженого органу цієї держави.

У жовтні 2021 року позивач звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про прийняття декларації про відмову від громадянства РФ з мотивуванням про наявність у нього незалежної причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (вартість виходу з громадянства РФ перевищує половину мінімальної заробітної плати на день прийняття рішення) разом з декларацією про відмову від іноземного громадянства РФ. Тобто, на цей час, до початку війни, коли консульські установи Російської федерації ще працювали, позивач обирав означений шлях для реалізації свого обов`язку але не звертався до консульських установ відповідно до встановленого порядку.

Листом від 22.10.2021 року №8010.4.2-49539/80.3-21 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відмовлено позивачу в прийнятті декларації про відмову від громадянства РФ у зв`язку з відсутністю незалежних від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства та неможливістю подання декларації про відмову від іноземного громадянства. Також вказано, що відповідно до наказу Посольства РФ в Україні від 09.01.2021 року №1 вартість виходу з громадянства РФ становить 1852,50 грн., що не перевищує половини мінімальної заробітної плати в Україні.

Вважаючи дії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо відмови у прийнятті декларації про відмову від громадянства РФ протиправними, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, в якому, з урахуванням уточненого позову, просив суд: визнати протиправними дії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо відмови в прийнятті у позивача, декларації про відмову від громадянства рф; зобов`язати ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийняти у позивача, декларацію про відмову від громадянства РФ та оформити йому довідку про реєстрацію громадянином України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року у справі №320/598/21 позов задоволено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області подано апеляційну скаргу. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2022 року у справі №320/598/21 апеляційну скаргу ЦМУ ДМС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року задоволено. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов залишено без задоволення.

В своїй постанові Шостий апеляційний адміністративний суд у справі №320/598/21 дійшов до наступного висновку: «...Викладене, у свою чергу, свідчить про відсутність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, що не породжує виникнення у ОСОБА_1 права на подання декларації про відмову від іноземного громадянства до відповідача, в якого, у свою чергу, не виникає обов`язку з прийняття відповідного документа.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та приймаються колегією суддів в якості належних...».

Отже, Шостий апеляційний адміністративний суд наголосив на відсутності у ОСОБА_1 незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства.

Відповідно до вимог ч.8 ст.8 Закону №2235-ІІІ особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Так, абз.16 ст.1 Закону №2235-ІІІ передбачено, що декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства - є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за Ініціативою особи чи нездійснення такої процедури (абз.13 ст.1 Закону №2235-ІІІ).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особа, яка набула громадянство України, зобов`язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств(підданств) інших держав або, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від них причин, декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Тобто, подання декларації про відмову від іноземного громадянства взаємопов`язано з наявністю незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства: декларація подається лише в тих випадках, коли існують такі причини.

Визначення поняття декларація про відмову від іноземного громадянства узгоджується з положеннями ст.16 Європейської конвенції про громадянство, відповідно до якої держава-учасниця не може зумовлювати набуття або збереження її громадянства відмовою від іншого громадянства або його втратою, якщо така відмова чи втрата є неможливою або не може розумно вимагатися.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що 19.12.2021 року набрав чинності Закон №1941-IX.

Метою прийняття Закону №1941-IX є реалізація Указу Президента України від 13.08.2019 року №594 «Питання спрощення набуття громадянства України іноземцями та особами без громадянства, які брали (беруть) участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України, та громадянами РФ, які зазнали переслідувань через політичні переконання» (далі - Указ №594).

Тобто, Законом №1941-ІХ передбачено спрощену процедуру набуття громадянства України, якою також міг скористатися і позивач протягом встановленого йому строку.

Законом, зокрема, врегульовано питання можливості подання декларацій про відмову від іноземного громадянства разом із заявою про прийняття до громадянства України такими категоріями осіб, які зазначені в Указі Президента України від 13.08.2019 року №594, а саме:

1) які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України або які в установленому законодавством України порядку проходили військову службу за контрактом у Збройних Силах України, контракт яких припинено (розірвано), та звільнені з військової служби з підстав, передбачених підпунктами «а», «б» пунктів 1-3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

2) які мають визначні заслуги перед Україною або прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України;

3) які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу у Збройних Силах України та нагороджені державною нагородою України;

4) є іноземцями з числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»;

5) які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, що зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань через політичні переконання, що підтверджується документом, передбаченим цим Законом;

6) прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України (стосовно яких у поданні центрального органу виконавчої влади України у відповідній сфері на ім`я Президента України містяться відомості, що такі особи брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та/або брали участь у виконанні бойових або службових завдань антитерористичної операції, та/або брали (беруть) участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях).

Частиною 12 ст.4 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, вважаються такими, які на законних підставах тимчасово проживають на території України на період дії контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України. Тимчасове проживання на території України таких іноземців та осіб без громадянства підтверджується військовим квитком рядового, сержантського і старшинського складу.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1941-IX передбачено право подання декларації по відмову від іноземного громадянства особами із зазначених вище категорій, які набули громадянство України у період з 01.01.2018 року до набрання чинності цим Законом (до 19.12.2021 року), у разі неможливості виконати зобов`язання про припинення іноземного громадянства.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.12.2021 року №989 «Про затвердження зразків деяких документів, які подаються для набуття громадянства України іноземцями, які мають визначні заслуги перед Україною або прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України, які брали (беруть) участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України, та іноземцями, які зазнали переслідувань» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.12.2021 року за №1696/37318 (далі - Наказ №989), яким відповідно до Закону України від 06.06.2019 року №2743-VІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які брали участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» та Закону №1941-ІХ затверджено такі, що додаються: 1) декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону; 2) декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка має визначні заслуги перед Україною або прийняття якої до громадянства України становить державний інтерес для України; 3) декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України; 4) декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України та нагороджена державною нагородою України; 5) декларацію про відмову дитини від іноземного громадянства; 6) декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яку визнано біженцем або якій надано притулок в Україні; 7) декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань; 8) декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя.

Також, у відповіді ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 30.01.2023 року за вих. №8010.4.2-3388/80.3-23 за результатом розгляду адвокатського запиту від 23.01.2023 року №023-01/01-23 в інтересах ОСОБА_4 було повідомлено про відсутність у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 документу щодо проходження служби у Збройних силах України

Колегія суддів вважає, що позивач при зверненні та отриманні оскарженої ним відмови обрав шлях подання звернення як військовослужбовець, але на час подання звернення він таким не був та набув такого статусу через місяць після отримання відповіді яка його не влаштувала.

Крім того, відповідно до абз. 32 ст.1 Закону №2235-ІІІ документ, що підтверджує переслідування, - довідка Міністерства закордонних справ України, посольства чи консульської установи України, видана у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, про те, що іноземець, який є громадянином держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, зазнав у країні своєї громадянської належності переслідувань через політичні переконання, що виявилися у здійсненні ним діяльності, спрямованої на захист національних інтересів України.

Викладене, у свою чергу, свідчить про відсутність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, що не породжує виникнення у позивача права на подання декларації про відмову від громадянства РФ до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, в якого, у свою чергу, не виникає обов`язку з прийняття відповідного документу.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що позивачем мала подаватися не декларація про відмову від громадянства РФ, а документ уповноваженого органу РФ про вихід з громадянства РФ. Видачі зазначеного документа передує повернення національного паспорту громадянина РФ до уповноваженого органу цієї держави.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не допущено протиправних дій чи бездіяльності по відношенню до позивача.

За таких обставин, адміністративний позов не є обґрунтованим.

Стосовно встановлення самої події звернення позивача до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області для заповнення декларації про відмову від громадянства РФ за наявності незалежних від особи причин, то згідно з додатками до заяви її звернення, відсутня декларація про відмову від громадянства РФ, а факт звернення фіксується лише подачею заповненого бланку такої заяви, і у випадку відмови у її прийнятті він письмово не фіксується.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до Указу Президента РФ від 14.11.2002 року №1325 «Про затвердження положення про порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації» заява з питань громадянства РФ (далі - заява) та документи, необхідні для набуття або припинення громадянства РФ, подаються за місцем проживання заявника: особою, яка проживає за межами Російської Федерації і не має місця проживання на території Російської Федерації, - до дипломатичного представництва або консульської установи Російської Федерації, які перебувають за межами Російської Федерації.

Також, відповідно до вимог ст.19 Федерального закону від 31.05.2002 року №62-ФЗ «Про громадянство Російської Федерації» вихід з громадянства Російської Федерації особи, яка проживає на території іноземної держави, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи у спрощеному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 цього Закону.

Тобто, колегія суддів зазначає, що жодного обмеження щодо країни місця проживання особи, яка не має місця проживання на території Російської Федерації, та повинна виконати зобов`язання припинити іноземне громадянство, зазначеним законодавством РФ не передбачено, як і не передбачено чинним законодавством України, яке регламентує процедуру набуття громадянства України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо відсутності змоги позивача, на якого покладено певне зобов`язання припинити іноземне громадянство, скористатись такою передбаченою законодавством РФ для його випадку процедурою, а отже, зазначене свідчить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Колегією суддів також враховуються надані позивачем до суду апеляційної інстанції письмові докази під час проходження ним військової служби, зокрема, позитивна характеристика ОСОБА_1 та нагородження заохочувальними відзнаками. Проте, на переконання колегії суддів, вищезазначені докази не впливають на правову оцінку, яка надана судом апеляційної інстанції в аспекті даної справи насамперед через те, що військовослужбовцем позивач став набагато пізніше ніж виникла оскаржена у цій справі відмова.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з вимогами ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року по справі №420/11071/23 за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька