Справа № 560/13719/21
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

25 жовтня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 28.08.2019 року по 30.09.2021 року (день виконання рішень судів, виплату коштів).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не провів з ним повного розрахунку при звільненні. Остаточний розрахунок відповідач провів 30.09.2021.

На переконання позивача, з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 28.08.2019 по день фактичної виплати - 30.09.2021.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.03.2022 у справі №560/13719/21, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2022, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.08.2019 по 30.09.2021. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.08.2019 по 30.09.2021.

Постановою Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №560/13719/21 рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.03.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2022 скасовано, а справу №560/13719/21 направлено на новий судовий розгляд до Хмельницького окружного адміністративного суду. У цій постанові зазначено, що: застосовуючи приписи статті 117 КЗпП України, судами не зазначено суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню, а також не наведено розрахунок цієї суми (пункт 40); для застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, судами не з`ясовано загального розміру належних позивачеві при звільненні виплат для вирахування проценту, що складає індексація грошового забезпечення військовослужбовця у співвідношенні до загальної суми, що слугує підставою для застосування такого ж проценту середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від загальної її суми, який буде визначений належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, виходячи з принципу пропорційності (пункт 46).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2023 головуючим суддею визначено Фелонюк Д.Л.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.04.2023 прийнято до провадження судді Фелонюк Д.Л. адміністративну справу №560/13719/21. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано в військової частини НОМЕР_1 докази.

До суду надійшли письмові пояснення, в яких відповідач зазначає, що середній заробіток за затримку повного розрахунку повинен бути співмірним із сумою невиплаченої індексації. Звертає увагу на те, що військовою частиною НОМЕР_1 23.09.2022 позивачу нараховано та виплачено середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 28.08.2019 по 30.09.2021 в розмірі 57283,10 грн.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи №560/13719/21 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі письмові докази, оцінивши їх у взаємозв`язку та сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2019 №179 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , заступника начальника штабу батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 13.08.2019 №323 з військової служби у запас за підпунктом а пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 28.08.2019.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі №560/8940/20 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 передбачену законом індексацію грошового забезпечення військовослужбовця за період служби з 01.11.2016 року по 01.03.2018 року із застосуванням як базового місяця для розрахунку індексації січня 2008 року.

На виконання вказаного судового рішення відповідачем фактично здійснено остаточний розрахунок 30.09.2021 шляхом зарахування на картковий рахунок позивача грошових коштів у сумі 57283,68 грн індексації грошового забезпечення.

За змістом відомостей військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2023 №533/310 позивачу 23.09.2022 виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (рішення Хмельницького окружного адміністративного суду по справі №560/13719/21 від 09.03.2022).

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Cпеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Враховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у визначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплат на підставі статті 117 КЗпП України.

Як наслідок, дії військової частини НОМЕР_1 щодо проведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є протиправними. Тому позовні вимоги у цій частині належать задоволенню.

Визначаючись щодо розміру компенсації за вказаний період, суд виходить з такого.

За змістом Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям обчислюється у календарних днях.

Як встановив суд, відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем 30.09.2021, виплативши на виконання рішення суду індексацію грошового забезпечення в сумі 57283,68 грн.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Суд вважає безпідставним зазначення позивачем 28.08.2019 початковою датою для нарахування та виплати йому середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки 28.08.2019 був останнім днем перебування на військовій службі, про що також свідчить зміст довідки відповідача, наданої на виконання вимог суду.

Отже, з врахуванням наведеного, строк затримки розрахунку складає 764 календарних днів за період з 29.08.2019 по 30.09.2021 включно.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2021 №633/1425 середньоденне грошове забезпечення позивача складає 435,50 грн (26565,41 грн / 61 дн).

Тому середній заробіток за час затримки виплати позивачу при звільненні зі служби, який підлягає стягненню на його користь, складає 332722,00 грн (435,50 грн х 764 дн) за період з 29.08.2019 по 30.09.2021 включно.

Водночас, суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У пунктах 77 - 78 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц також зазначено, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

При цьому суд звертає увагу на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, згідно з якими синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 КЗпП України дає підстави зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо).

Зі змісту наведеного слідує висновок, який непрямо випливає з приписів частини 1 статті 117 КЗпП України, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум залежить розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, з огляду на таке.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 105572,74 де: 6375,87 грн - грошове забезпечення за 28 днів серпня місяця 2019 року; 4144,32 грн - надбавка за особливості походження служби у відсотках до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років у розмірі 65% за 28 днів серпня місяця 2019 року; 2177,77 грн - премія за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 57% посадового окладу за 28 днів серпня місяця 2019 року; 273,10 грн - надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці у розмірі 15% від посадового окладу за 28 днів серпня місяця 2019 року; 4715,58 грн - грошова компенсація вартості за неотримане речове майно; 2303,23 грн - грошова компенсація за піднайом (найом) житлового приміщення за 28 днів серпня місяця 2019 року; 27426,85 грн - грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій (рішення Хмельницького окружного адміністративного суду по справі 560/2672/19 від 11.12.2019); 58156,02 грн - індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 (рішення Хмельницького окружного адміністративного суду по справі №560/8940/21 від 27.04.2021).

Несвоєчасно виплачена сума грошової допомоги на виконання рішень суду становить 55,09%.

Суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 876,92 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (58160,02 грн - 57283,10 грн, де 58160,02 грн - 55,09% від 105572,74 грн; 57283,10 грн - нарахована та виплачена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду по справі №560/13719/21 від 09.03.2022).

Також, суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в пунктах 39 - 41 постанови Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 у справі №620/1116/20.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн, а тому, ці витрати слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 серпня 2019 року по 30 вересня 2021 року включно.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 серпня 2019 року по 30 вересня 2021 року включно в розмірі 876 (вісімсот сімдесят шість) грн 92 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 )

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк