Справа № 340/597/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 340/597/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року (суддя Кравчук О.В.)

у справі № 340/597/23

за позовом ОСОБА_1 ,

до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області,

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, в якому просила:

скасувати пункт 5 рішення Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року № 440 «Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок»;

зобов`язати Мар`янівську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області після скасування (припинення) воєнного стану повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 01 жовтня 2021 року (вхідний № 178 від 01 жовтня 2021 року);

зобов`язати Мар`янівську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області після скасування (припинення) воєнного стану надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за кадастровим номером :02:000:9506, розташованої на території Марянівської територіальної громади (колишньої Великовисківської сільської ради Маловисківського району) Кіровоградської області, відповідно до поданого клопотання від 01 жовтня 2021 року (вхідний № 178 від 01 жовтня 2021 року).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення відповідача прийнято з тих підстав, що до заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га не додано погодження землекористувача, передбачене частиною шостою статті 118 ЗК України. Позивачка вважає таке рішення протиправним, оскільки землекористувачем бажаної земельної ділянки надано нотаріальну завірену згоду на вилучення земельної ділянки на користь позивачки. До клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою позивачкою надано необхідний пакет документів (копія паспорту та ідентифікаційного коду, копія згоди землекористувачам, викопіювання бажаного місяця розташування земельної ділянки, копія довіреності представника).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд виходив з того, що надання землекористувачем згоди на припинення права користування земельною ділянкою є лише одним з етапів визначеної Земельним кодексом України процедури вилучення земельної ділянки, яка передбачена статтею 149 Земельного кодексу України. Положення Земельного кодексу України не надають органу, до компетенції якого належить право розпорядження земельними ділянками, права здійснювати дії щодо розпорядження земельною ділянкою до її вилучення у землекористувача лише на підставі надання землекористувачем погодження на вилучення земельної ділянки. Припинення права користування орендованою земельною ділянкою не настає автоматично в силу добровільної відмови від права користування нею. Добровільна відмова є лише підставою для розірвання договору оренди та прийняття власником рішення про припинення права користування земельною ділянкою.

Суд дійшов висновку, що звернення позивачки з позовом щодо зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної у графічних матеріалах земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9506, із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Мар`янівської територіальної громади, яка перебуває в користуванні гр. ОСОБА_2 , згідно договору оренди від 07.12.2012 б/н, є передчасним, адже матеріали справи не містять доказів припинення договору оренди від 07.12.2012.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Позивачка зазначає, що разом з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою нею подано нотаріальну заяву ОСОБА_2 від 01 жовтня 2021 року про погодження вилучення частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9506, яка перебуває у нього в оренді. Позивачка вважає, що відповідач безпідставно ототожнює відсутність погодження землекористувача на вилучення земельної ділянки із поданням такого погодження, оформленого нібито неналежним чином. При розгляді справи знайшли підтвердження доводи позивача, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв не у межах та не у спосіб, визначений Земельним кодексом України. Суд першої інстанції, встановивши обставини справи, обґрунтував відмову у задоволені позову підставами, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення відповідача, а також не були предметом та підставами адміністративного позову. Оскаржуваним пунктом рішення Мар`янівської сільської ради від 23 грудня 2021 року № 440 позивачці відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність без зазначення конкретних підстав відмови, визначених частиною 7 статті 118 ЗК України. Також позивачка вказує, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або у користування є лише першою стадією у процедурі вирішення питання про передачу земельної ділянки зацікавленій особі. Натомість, іншим окремим етапом процедури відведення земельної ділянки є рішення про затвердження проекту землеустрою, яке є одночасно рішенням про передачу зазначеної земельної ділянку у власність чи у користування.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Відповідач зазначає, що ОСОБА_2 надано погодження на вилучення земельних ділянок на користь конкретних осіб, в тому числі і позивачу. Таке погодження подано у вигляді ксерокопії, тобто не нотаріально посвідчена, або у вигляді нотаріально посвідченої копії, тоді як зазначена заява (погодження землекористувача) має подаватися в нотаріально посвідченій формі і адресована конкретному органу місцевого самоврядування із зазначенням точного найменування, що є свідченням того, що у відповідача був відсутній документ, який би підтвердив погодження землекористувача на вилучення земельної ділянки, як це передбачено ст. 118 ЗК України.

Також, відповідач вказує, земельні ділянки, які знаходяться в оренді ОСОБА_2 за цільовим призначенням відноситься до категорії земель, виділених під пасовища, втім в порушення взятих на себе зобов`язань ОСОБА_2 використовує земельні ділянки для вирощування сільськогосподарських культур, в основному соняшника. При цьому, розуміючи, що порушив умови договорів оренди, ОСОБА_2 намагається здійснити «привласнення» земельних ділянок через осіб, які не мають реального наміру займатися сільським господарством, уникнувши таким чином вилучення земельних ділянок з його користування.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 01.10.2021 позивачка ОСОБА_1 через свого представника звернулася до Мар`янівської сільської ради із клопотанням про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :02:000:9506, землекористувачем якої є ОСОБА_2 на підставі договору оренди від 07.12.2012.

01.10.2021 землекористувачем складено нотаріально посвідчену заяву про згоду на вилучення на користь позивачки земельної ділянки площею 1,6201 га, кадастровий номер :02:000:9506, що розташована в адміністративних межах Мар`янівської ОТГ Новоукраїнського району, Кіровоградської області, форма власності комунальна, власником якої є Мар`янівська ОТГ, та яка перебуває в користуванні на умовах договору оренди земельної ділянки від 01.12.2012.

До клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою позивачкою додані: копії паспорта позивачки, ідентифікаційного коду, копія вказаної заяви про згоду землекористувача, графічні матеріали земельної ділянки, копія довіреності.

23.12.2021 Мар`янівською сільською радою прийнято рішення №440 «Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

Пунктом 5 зазначеного рішення ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що до заяви не подано погодження землекористувача, що передбачене частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України.

Не погодившись із таким рішенням, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частин 1, 5 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з частинами 6, 7 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Закон не встановлює заборону надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в разі перебування цієї земельної ділянки в користуванні інших осіб. Єдиною умовою в такому випадку, що має бути дотримана особою, яка подає відповідне клопотання, є отримання погодження землекористувача про вилучення бажаної земельної ділянки.

За своєю суттю рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням уповноваженого органу про надання права власності на відповідну земельну ділянку, а лише надає можливість розробки технічної документації на цю земельну ділянку як необхідної умови для вирішення питання щодо передачі земельної ділянки у власність зацікавленій особі.

Надання повноважним органом дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає обов`язкове позитивне вирішення питання про надання певної земельної ділянки у власність, оскільки право на земельну ділянку у громадян виникає на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання її у власність, а не на підставі рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність уповноважений орган має прийняти з урахуванням тих обставин, які існують на час його прийняття, а не враховуючи обставин, які існували на час надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Матеріалами справи підтверджено, що 23.12.2021 відповідачем прийнято рішення №440 «Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», зі змісту п.5 якого вбачається, що позивачці відмовлено у задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що до клопотання не подано погодження землекористувача, що передбачене ч.6 ст.118 Земельного кодексу України.

В той же час, фактичні обставини справи свідчать про надання позивачкою разом із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо бажаної земельної ділянки копії нотаріально посвідченої заяви про згоду на вилучення цієї земельної ділянки на користь позивачки від 01.10.2021.

Оскільки за позицією відповідача позивачка мала надати нотаріально посвідчену заяву (погодження) землекористувача або нотаріально посвідчену копію такої заяви, недотримання визначеної відповідачем форми документа розцінене відповідачем як відсутність погодження землекористувача на вилучення земельної ділянки.

Такі висновки відповідача не мають жодного правового підґрунтя і не відповідають фактичним обставинам, крім того, як зазначено вище, статтею 118 Земельного кодексу України визначені вичерпні підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, серед яких відсутня така підстава, як перебування бажаної земельної ділянки в строковому користуванні в іншої особи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що пункт 5 рішення Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року №440 «Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» є протиправним, підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, фактично самостійно визначив мотиви, з яких слід відмовити позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, що не відповідає суті спірних правовідносин та визначеному позивачем предмету спору.

Стосовно способу захисту порушених право позивачки в контексті обставин справи суд апеляційної інстанції вважає, що підлягає з`ясуванню питання, чи виконано позивачкою усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Приймаючи до уваги, що правова оцінка оскаржуваного рішення відповідача стосувалася лише тих мотивів, які наведено у рішенні (без зазначення підстав відмови, визначених ч.7 ст.118 ЗК України), суд не досліджує, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачкою усі інші умови для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що виключає підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, адже відповідна заява позивачки підлягає комплексному розгляду органом місцевого самоврядування з урахуванням вимог чинного законодавства щодо повноти наданих документів та відсутності підстав для відмови в наданні такого дозволу згідно статті 118 ЗК України.

Належним способом захисту порушеного права позивачки, в даному випадку, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви позивачки про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 01 жовтня 2021 року та прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивачки подано письмове клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8050 грн.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивачка з метою підтвердження витрат на правничу допомогу у вказаній сумі надала суду першої інстанції: договір про надання правничої (правової) допомоги від 28 жовтня 2022, додаток №1 до договору від 28 жовтня 2022 року, акт від 09 березня 2023 року про надання правничої (правової) допомоги за договором від 28 жовтня 2022 року, звіт про витрачений час на надання правничої (правової) допомоги за договором від 28 жовтня 2022 року.

Згідно акту від 09 березня 2023 року про надання правничої (правової) допомоги за договором від 28 жовтня 2022 року позивачці надано послуги загальною вартістю 8050,00 грн., зокрема:

- зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи, обговорення правової позиції, 1 година, вартість 300,00 грн.;

- правовий аналіз документів, наданих клієнтом, 1 година, вартість 300,00 грн.;

- аналіз законодавства, пошук та аналізу актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, 2 години, вартість 600,00 грн.;

- складання та подання адвокатських запитів від 04.11.2022, від 05.01.2023, 2 години, вартість 1000,00 грн.;

- складання позовної заяви, 3 години, вартість 3000,00 грн.;

- підготовка додатків до позовної заяви, 1 година, вартість 300,00 грн.;

- складання клопотань та заяв з процесуальних питань (клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу), 1,5 години, вартість 900,00 грн.;

- складання відповіді на відзив, 3 години, вартість 1500,00 грн.;

- направлення заяв по суті справи (їх копій) та заяв з процесуальних питань (їх копій) іншим учасникам справи, 0,5 годин, вартість 150,00 грн..

Дослідивши наявні у справі докази, враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо визначеної суми витрат на послуги адвоката, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Порядок компенсації витрат на професійну правничу допомогу визначений у статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з якої, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що за умови наявності послуги, яка надавалась адвокатом, - складання позовної заяви, інші послуги, що передували цій послузі є складовими процесу підготовки позовної заяви, що свідчить про відсутність підстав для їх відокремлення.

Також, враховуючи категорію даної справи, дотримання вимог співмірності, розумності та обґрунтованості заявленої суми фактично понесених витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає наявними підстави для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 1500,00 грн.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за подання адміністративного позову та 1610,40 грн. за подання апеляційної скарги.

Відтак, судовий збір, сплачений позивачкою, з огляду на рішення, прийняте судом апеляційної інстанції, підлягає розподілу відповідно до ч. 3 ст. 139, п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України пропорційно частині задоволених позовних вимог, а саме: 50 відсотків від сплаченого судового збору в сумі 2684,00 грн., що складає 1342,00 грн.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року у справі № 340/597/23 скасувати, прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 5 рішення Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року № 440 «Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

Зобов`язати Мар`янівську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області після скасування (припинення) воєнного стану повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 01 жовтня 2021 року (вхідний № 178 від 01 жовтня 2021 року);

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1342,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко