Справа № 908/2035/20
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 жовтня 2023 року (12 год. 55 хв.)Справа № 908/2035/20 ЗП/280/27/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Конишевої О.В.

за участю секретаря судового засідання Власов В.В.,

представників сторін:

позивача Рябушко В.С.,

відповідача Гришун О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30.06.2023 матеріали справи № 908/2035/20 (908/1502/21) за позовною заявою Фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про скасування податкових повідомлень-рішень передано (направлено) за територіальною підсудністю до Запорізького окружного адміністративного суду.

28.07.2023 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №908/2035/20 передано на розгляд судді Конишевій О.В.

У позовній заяві позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення:

- № від 20.10.2020, яким визначено грошове зобов`язання із податку на додану вартість у розмірі 2 967832,50 грн. (з них 1 978555 грн. - сума збільшеного податкового зобов`язання, 989277,5 - штрафні санкції);

- № від 20.10.2020, яким визначено грошове зобов`язання із податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 936389,25 грн. ( з них 1 957592,83 грн. - сума збільшеного податкового зобов`язання, 978796,42 - штрафні санкції);

- № від 20.10.2020, яким визначено грошове зобов`язання із військового збору у розмірі 244698,26 грн. ( з них 163132,17 грн. - сума збільшеного податкового зобов`язання, 81566,09 - штрафні санкції);

- № від 20.10.2020, яким застосовано штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1020 грн;

- Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 20.10.2020 на суму 36706,76 грн.

- Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 20.10.2020 на суму 264224,2 грн.

Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що висновки акту перевірки є необ`єктивними та зроблені без урахування всіх визначальних факторів, оскільки перевіряючими безпідставно не надано належної оцінки первинним документам, що підтверджують реальність господарських операцій, які оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. Твердження перевіряючих є оціночними судженнями які, в свою чергу, не містять фактичних даних і не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. Витрати, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку таких витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів. Отже, головною умовою, яка надає право зменшити об`єкт оподаткування, тобто суму на яку нараховується податок, є наявність первинних документів (накладна, касовий чек, виписка з банку) на здійснення таких витрат. З огляду на таке, вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та таким, що підлягають скасуванню.

Відповідач адміністративний позов не визнав, зокрема зазначив, що не включаються до складу витрат підприємця витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем та документально не підтверджені витрати. Відповідач вважає, що витрати приватного підприємця повинні бути

підтверджені первинними документами та повинні бути пов`язані з господарською діяльністю підприємця та дотриманням доходу. Також стверджує, що висновки посадових осіб, викладені в акті перевірки грунтуються на досліджених первинних документах, підтверджені відповідною податковою інформацією, а відтак є законними та обґрунтованими. Вважає, що прийнявши оскаржувані податкові повідомлення-рішення, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих повноважень, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 02.08.2023 прийнято до провадження справу №908/2035/20 (Провадження № ЗП/280/27/23), призначено підготовче засідання на 21.08.2023 року.

Протокольною ухвалою суду від 21.08.2023 відкладено підготовче засідання на 28.08.2023.

Протокольною ухвалою суду від 28.08.2023 відкладено підготовче засідання на 04.09.2023.

Протокольною ухвалою суду від 04.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 03.10.2023.

Ухвалою суду від 03.10.2023 відкладено судове засідання на 09.10.2023.

Протокольною ухвалою суду від 09.10.2023 відкладено судове засідання на 16.10.2023

На підставі частини третьої статті 243 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні 16.10.2023.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Головним управлінням ДПС у Запорізькій області на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010 (далі-ПК України), п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 проведена документальна позапланова виїзна перевірка платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) за період діяльності з 01.01.2018 по 28.08.2020.

За результатами проведеної позапланової виїзної документальної перевірки складено акт №145/08-01-33-05/ НОМЕР_1 від 14.09.2020, який направлено платнику засобами поштового зв`язку, цінним рекомендованим листом з повідомленням про вручення 15.09.2020 та повернутий поштою у зв`язку із закінченням терміну зберігання 30.09.2020.

За результатами проведеної перевірки встановлено порушення платником податків:

-п.177.11 ст.177 ПК України, в частині несвоєчасного подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік;

-п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 177.10 ст.177 ПК України, в частині не ведення (втрати) книги обліку доходів і витрат за період з 01.01.2018 по 28.08.2020;

-п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 177.1, п.177.2 , пп.177.4.5 п.177.4 ст. 177 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань із податку на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2018 по 28.08.2020 у загальній сумі 1957592,83 грн, в тому числі за 2018-1254238,62 грн , за 2019-703054,96 грн та за 2020 -299,25 грн.

-п.203.1 ст.203 ПК України в частині не подання податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2020 року;

-пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.184.7 ст.184, п. «г» 198.5 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань із податку на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету за липень 2020 року у розмірі 1978555,0 грн.;

-п.201.10 ст.201 ПК України, а саме платником не зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підлягає обов`язковій реєстрації за липень 2020 року на загальну суму ПДВ 1978555,00 грн по товарах/послугах на загальну суму 11871330,00 грн (в тому числі ПДВ 1978555,00 грн), які не були використанні в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, виходячи із звичайної ціни відповідних товарів;

-пп. 1.1.-1.6 п. 16 1 підр. 10 розділу XX ПК України, в частині не нарахування та не сплати до бюджету військового збору у загальній сумі 163132,17 грн., в тому числі за 2018 рік у сумі 104519,89 грн, за 2019 рік у сумі 58587,91грн, та за 2020 рік-24,94 грн;

-пункту 4 частини другої статті 6 Закону України від 8 липня 2010 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»( із змінами та доповненнями), пункту 2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за N 460/26905 (із змінами та доповненнями), в частині не подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік;

- частини другої статті 6, пункту 2 частини першої статті 7, частини 11 статті 8 та частини 7 та 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 ( із змінами та доповненнями), що призвело до не нарахування та не сплати до бюджету єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 264224,2 грн, в тому числі за 2018 рік у розмірі 102843,38 грн, за 2019 рік у розмірі 154107,4 грн та за 2020 рік-7273,42 грн.

За результатами перевірки контролюючим органом прийнято:

податкове повідомлення рішення від 20 жовтня 2020 N ГУ ДПС у Запорізькій області, м. Запоріжжя, пр. Соборний 166 на підставі акта № 145/08-01-33-05/ від 14.09.2020 за платежем податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування складає два мільйони дев`ятсот тридцять шість тисяч триста вісімдесят дев`ять гривень 25 копійок;

податкове повідомлення рішення від 20 жовтня 2020 року N ГУ ДПС у Запорізькій області, м. Запоріжжя, пр. Соборний 166 на підставі акта № 145/08-01-33-05/ від 14.09.2020 за платежем податок на додану вартість складає два мільйони дев`ятсот шістдесят сім тисяч вісімсот тридцять дві гривні 50 копійок;

податкове повідомлення рішення від 20 жовтня 2020 року N ГУ ДПС у Запорізькій області, м. Запоріжжя, пр. Соборний 166 на підставі акта № 145/08-01-33-05/ від 14.09.2020 за платежем Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування складає двісті сорок чотири тисячі шістсот дев`яносто вісім гривень 26 копійок;

податкове повідомлення рішення від 20 жовтня 2020 року N ГУ ДПС у Запорізькій області, м. Запоріжжя, пр. Соборний 166 на підставі акта № 145/08-01-33-05/ від 14.09.2020 за платежем податок на доходи фізичних осіб складає одна тисяча двадцять гривень ;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20 жовтня 2020 року № Ф- на суму двісті шістдесят чотири тисячі двісті двадцять чотири гривні двадцять копійок;

рішення N 000200715 від 20 жовтня 2020року про застосування штрафних санкцій за донарахуванням відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму тридцять шість тисяч сімсот шість гривень сімдесят шість копійок.

Позивач не погоджується з прийнятими відповідачем рішеннями, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Пунктом 138.1 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, зокрема, собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат.

Згідно з п. 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України ).

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподаткований дохід, у урахуванням особливостей визначених цим розділом.

Загальний оподаткований дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковується за ставками, визначеними у п. 167.1 ст. 167 ПК України.

Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків визначених у пунктах 167.2-167.5 статті 167 ) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами ( п. 167.1 ст. 167 ПК України).

Об`єктом оподаткування згідно пункту 177.2 статті 177 ПК України є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподаткованим доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.

Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, а саме:

-177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

-177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

-обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

-177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

-177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

-177.4.5 не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

Відповідно до п.п. 177.1-177.4 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

Отже, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід незалежно від форми (грошова чи не грошова) його отримання.

Чистий оподатковуваний дохід визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними із проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця.

Витрати, що пов`язані з проведенням господарської діяльності фізичної особи-підприємця мають бути підтверджені належно оформленими первинними документами.

Платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

В первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно з пунктом 187.1 статті 187 Кодексу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пп. 14.1.181 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до пп. 14.1.231 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Пунком 184.7 ст.184 ПК України встановлено, якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а)придбання або виготовлення товарів та послуг;

б)придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в)отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

г) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до 198.2 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п. 198.3 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно підпунту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

(..) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пп. 198.6 ст.196 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документ.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Стосовно виявлених правопорушень, судом встановлено наступне.

Перевіркою встановлено завищення платником податків валових витрат у тому числі за 2018 рік на загальну суму 6 967 992,35 грн (без ПДВ), за 2019 рік у сумі 3 905 860,89 грн (без ПДВ), за 2020 рік у сумі 1662,5 грн (без ПДВ) , що у свою чергу призвело до заниження чистого оподаткованого доходу за 2018 рік на суму 6 967 992,35 грн, за 2019 рік 3 905 860,89 грн, за 2020 рік у сумі 1662,5 грн, що мало наслідком донарахування контролюючим органом сум податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік у сумі 1 254 238,62 грн, за 2019 рік 703054,96 грн, за 2020 рік 299,25 грн.

Згідно акту перевірки, було проведено аналіз первинних документів (виписок з банку про рух коштів на розрахунковим рахункам, договорів, накладних, рахунків на оплату, товарно-транспортних накладних, акту інвентаризації залишків товару, даних Єдиного реєстру податкових накладних, електронну звітності) та встановлено безпідставне включення позивачем витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, що не були реалізовані, або використані у виробництві продукції, які не пов`язані з господарською діяльністю підприємця та не пов`язані з отриманням доходу .

У судовому засіданні та на підставі наданих до перевірки позивачем документів встановлено залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2018 на суму 6 459 558,9 грн (без ПДВ), станом на 31.12.2019 на суму 3 433 214,47 грн (без ПДВ), тобто товар (будівельні матеріали, санітарно-технічне обладнання, вироби, товар господарського призначення тощо) був придбаний (сплачений), включений до складу валових витрат кожного звітного періоду, що було відображено у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2018 рік та 2019 рік, при цьому не реалізований у 2018 - 2019 році та відсутній фактично у місцях здійснення діяльності. Зокрема слід зазначити, що позивач у 2020 році вже фактично не здійснював господарську діяльність.

Стосовно придбаного , але не реалізованого товару на перевірку позивачем був наданий акт інвентаризації запасів ТМЦ на складі станом на 15.07.2020 на суму 6 960 000,00 грн.

Таким чином, встановлено товар який не був реалізований станом на 15.07.2020, який був наведений в таблицях до акту перевірки Додаток 1 на загальну суму 11 871 330,00 грн ( в тому числі ПДВ 1 978 555,00 грн).

Водночас, позивачем у ході проведення перевірки надано пояснення, в яких було зазначено: «Матеріал OSB був зіпсований при неправильному зберіганні (розмокнув), у лако-фарбових виробів закінчився термін придатності інші ТМЦ були зіпсовані або перебувають в неналежному стані, пересорт».

Як стверджує відповідач прямі матеріальні витрати пов`язані з отриманим доходом, тому такі витрати можуть бути обліковані виключно після того, як буде отримано дохід від реалізації готової продукції, товарів, робіт, послуг, так як дохід не був отриманий і товар був зіпсований, позивач не мав права обліковувати витрати у звітному періоді.

Один із принципів бухобліку нарахування та відповідність доходів і витрат. Тобто для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. Своєю чергою, доходи й витрати відображаються в бухобліку та фінзвітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження чи сплати грошових коштів (ст. 4 Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Тобто витрати мають бути відображені саме в періоді, коли вони були здійснені. До того ж згідно із ч. 5 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, у якому вони були здійснені.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначаються Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 (далі - П(С)БО 16).

Відповідно до пункту 5 П(С)БО 16 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

За правилами пункту 6 П(С)БО 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені (пункт 7 П(С)БО 16).

Таким чином, якщо витрати можливо прямо пов`язати з отриманням доходу їх відображають у періоді відображення такого доходу; якщо витрати не можливо пов`язати з доходом певного періоду їх відображають у періоді здійснення (понесення).

З наведеного випливає, що будь-які витрати мають бути здійснюваними саме для і в межах господарської діяльності платника, а не з іншими цілями.

Відповідно, витрати, понесені поза межами господарської діяльності платника, не дають право на відповідні врахування цих витрат у його податковому обліку.

Судом встановлено, що у сторін відсутній спір щодо наявності у позивача первинних документів, які стосуються понесених витрат позивачем.

Однак, під час розгляду справи судом встановлено, що у Додатку 1 до акту перевірки (Т.18 а.с.60-98) зафіксовано та не заперечується позивачем, що був придбаний такий товар як: лакофарбові вироби, полиці, ПВХ труби, шайби, труби мідні, сталева вата, муфта та інше.

Судом встановлено, що товар придбавався у 2018-2019 роках, доказів того, що у наведеного товару закінчився строк зберігання, або він був зіпсовані, суду надано не було, лише пояснення позивача. Крім того, викликає сумнів, що окремі придбані позиції взагалі могли бути зіпсованими, як і відсутні докази того, що, як стверджує позивач, товар перебуває у неналежному стані або пересорт.

Також суд звертає увагу на те, що позивач орендує досить мале приміщення згідно договору оренди №362 від 02.01.2018 площею 34 кв.метри (за адресою м. Мелітополь, пр.50-річчя Перемоги,24), що виключає можливість зберігання такої кількості товару який наведений у Додатку 1 до акту перевірки.

Доказів наявності (оренди) складських приміщень ані під час перевірки, ані під час розгляду справи позивачем надано не було. Згідно повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які проводилася діяльність за формою 20-ОПП, подавалося позивачем до податкового органу, в якому крім приміщення площею 34 кв. метри (за адресою м. Мелітополь, пр.50-річчя Перемоги,24, даний об`єкт був знятий з обліку 27.08.2020), інші об`єкти не значилися, що доводить відсутність складських приміщень у позивача.

Крім того, судом були проаналізовані ТТН та встановлено, що придбаний у період 2018 та 2019 роках доставлявся за різними адресами, що викликає сумнів стосовно наявності зазначеного товару, в деяких ТТН взагалі значиться пункт розвантаження м. Мелітополь, без чітко визначеної адреси. Пояснити факт доставки товару за різними адресами, за відсутності складських приміщень позивач не зміг.

Зокрема, суд бере до уваги той факт, що податковий орган в акті перевірки зазначив, що придбаний позивачем товар у 2018 та 2019 роках не був реалізований та за адресою перевірки відсутній.

Так як під час перевірки та під час розгляду справи по суті встановлено відсутність доходу від реалізації придбаного товару у 2018-2019 році, а у 2020 році позивач вже не здійснювала господарську діяльність, відповідно витрати не можливо прямо пов`язати з отриманням доходу в тому числі і в майбутніх періодах. Крім того, достовірно підтвердити пояснення позивача, щодо зіпсування товару ані під час перевірки, ані під час розгляду справи у суді не можливо.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Отже, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.

Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку, економічний ефект відсутній, що призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості. Тому суд вважає, що витрати не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою підприємцем, а тому не включаються до складу витрат підприємця.

Також під час перевірки шляхом співставлення складу витрат, зазначених платником у додатку Ф2 податкової декларації про майновий стан і доходи по графі 5 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» із наданими позивачем на перевірку банківськими виписками ,накладними, рахунками на оплату, товарно-транспортними накладними, згідно яких платником сформовано валові витрати, встановлено:

У 2018 році безпідставне включення до складу витрат звітного періоду, витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції у сумі 508 433,45 грн (без ПДВ): задекларована платником сума витрат-11 719 086,00 грн, сума витрат згідно банківських виписок на придбання товару 11 139 716,91 грн (різниця-579 369,09 грн), враховані перевіркою витрати-70 935,64 грн;

У 2019 році безпідставне включення витрат звітного періоду, витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції у сумі 472 646,42 грн (без ПДВ): задекларована платником сума витрат-6 653 050,58 грн, сума витрат згідно банківських виписок на придбання товару 6 180 404,16грн (різниця- 472 646,42 грн),

шляхом віднесення до валових витрат документально не підтверджених витрат: без наявності належним чином оформлених первинних документів ( відсутні належним чином оформлені видаткові накладні, відсутні договори, товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, кошториси, акти виконаних робіт/послуг, замовлення, платіжні доручення, квитанції та інше), тобто відсутні первинні документи, які б свідчили про факт отримання товару у постачальника та передачі товару покупцю.

У ході проведення перевірки платником податків ОСОБА_1 04.09.2020 були надані письмові пояснення, в яких зазначено «щодо розбіжностей між задекларованими та фактично понесеними витратами було допущено помилку при декларуванні».

Дане правопорушення не було спростоване позивачем, тому у цій частині позовні вимоги є не обгрунтованими.

За 2020 рік перевіркою встановлено та підтверджено у судовому засіданні, заниження валового доходу у сумі 1662,5 грн. Згідно поданої позивачем податкової декларації про майновий стан та доходи за 2020 рік, встановлено декларування валового доходу у сумі 0,0 грн.

Водночас, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 01.09.2020 № 27800, встановлено виплата та нарахування ТОВ «ТПК НОВАТЕК» у ІІ кварталі 2020 року ОСОБА_1 доходу у сумі 1995 грн (ПДВ 332,5 грн) за ознакою доходу «157»- дохід, виплачений самозайнятій особі. Розбіжність без ПДВ становить 1662,5 грн.

Дане правопорушення не було спростоване позивачем, тому у цій частині позовні вимоги є не обгрунтованими.

З огляду на викладене вище, податкове повідомлення-рішення від 20 жовтня 2020 N за платежем податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування у сумі два мільйони дев`ятсот тридцять шість тисяч триста вісімдесят дев`ять гривень 25 копійок є правомірним.

Щодо ведення книги обліку доходів і витрат з порушення порядку заповнення, яку ведуть фізичні особи підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування протягом 2018-2019 роки.

згідно з п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга) і мати підтвердні документи щодо походження товару. ОСОБА_2 та Порядок її ведення затверджено наказом № 1025.

Книга обліку доходів і витрат Позивачем під час проведення перевірки та до її закінчення не надавалася, у зв`язку із тим, що така ОСОБА_3 була втрачена платником податків (підтверджено описом наданих на перевірку документів від 28.08.2020 та письмовими поясненнями від 04.09.2020).

Відповідно до п. 121.1 ст.121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Позивач будь-яких заперечень та обгрунтувань на спростування встановленого порушення в позовній заяві не наводить.

Відтак, суд вважає, що застосування штрафних санкцій в сумі 1020,00 грн згідно податкового повідомлення- рішення від 20 жовтня 2020 року N за платежем податок на доходи фізичних осіб складає одна тисяча двадцять гривень є законним та обгрунтованим.

Щодо грошового зобов`язання з податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Згідно наданих під час перевірки первинних документів (видаткових накладних, банківських виписок, рахунків фактур та інше) виявлено нестачу придбаних позивачем товарів.

Згідно наданих первинних документів, даних реєстру податкових накладних (товар), архіву електронної звітності ЄРПН за 2018-2019 роки встановлено придбання позивачем будівельних матеріалів та товарів господарського призначення на загальну суму 11871330,00 грн (в тому числі ПДВ 1978555,00 грн), які були включені до складу податкового кредиту відповідних звітних періодів, які не були реалізовані та по яким відсутні залишки на складі.

Перевіркою первинних документів ( банківських виписок, видаткових накладних на продаж товарів, податкових накладних, враховуючи зазначений код товару згідно з УКТ ЗЕД,який є обов`язковим реквізитом податкової накладної згідно п.201.1 ст.201 ПК України), встановлено, що станом на 15.07.2020 товар на загальну суму 11871330,00 грн (в тому числі ПДВ 1978555,00 грн) позивачем не був реалізований.

Таким чином, станом на 15.07.2020 за результатами перевірки встановлено нестачу придбаних платником податків- ОСОБА_1 товарів на загальну суму 11871330,00 грн (в тому числі ПДВ 1978555,00 грн) та вважаються такими, що використані платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Господарською діяльністю згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Згідно п.п. 14.1.191 п. 14.1 ст.14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Постачанням товарів також вважаються:

а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу;

б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства;

в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов`язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню);

г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення;

д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника;

е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Відповідно до п.184.7 ст.184 ПК України якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Відповідно до п.198.5. ст. 198 Податкового Кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/ послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтвердженими митними деклараціями, іншими документами передбаченими пунктом 201.11 ст. 201 ПК України. (п. 198.6 ст. 198 ПК України)

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до норм ПК України.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Так як суд дійшов висновку, що витрати не пов`язані із провадженням господарської діяльності особи, так як товар був придбаний, однак не було підтверджено його наявність та реалізацію, зокрема і майбутніх періодах, що свідчить про відсутність наміру на отримання доходу, а відповідно відсутні підстави для формування податкового кредиту.

З огляду на вище зазначене, суд вважає податкове повідомлення-рішення № від 20.10.2020 правомірним, законним та нормативно обґрунтованим.

Щодо донарахування військового збору, суд зазначає наступне.

Пунктом 16-1 Підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України врегульовано порядок нарахування та сплати військового збору, а саме:

1.1. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

1.2. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

1.4. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідно до п.163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є:

- загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;

- доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

- іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України

Згідно з п. п. 164.1.3. п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Тобто, нарахування військового збору здійснюється на загальний місячний (річний) дохід.

Оскільки судом з підстав викладених вище, встановлено правомірність висновків контролюючого органу в частині заниження доходу за 2018 та 2019, суд визнає законним донараховані зобов`язання з військового збору, згідно податкового повідомлення-рішення від 20 жовтня 2020 року N за платежем Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі двісті сорок чотири тисячі шістсот дев`яносто вісім гривень 26 копійок.

Щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне.

Спеціальним Законом України, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальне обов`язкове соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464- VI (далі Закон № 2464-VІ) із змінами та доповненнями.

Статтею 4 Закону визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ,які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 2 статті 6 Закону визначено, обов`язки платника єдиного внеску, зокрема такий платник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно частини п`ятої статті 8 Закону єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. (п. 8 ст. 9 Закону).

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподаткований дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий.

Сума єдиного соціального внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 Закону, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. (Абзац 2 частини 1 ст. 7 Закону)

Враховуючи порушення, викладені вище, а саме заниження платником податків чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності, який підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування порушені вимоги частини другої статті 6, пункту 2 частини 1статті 7, частини 11 статті 8 та частини 7 та 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що призвело до не нарахування та не перерахування до бюджету єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 264 224,2 грн, в тому числі за 2018 рік у розмірі 102843,88 грн , за 2019 рік у розмірі 154107,4 грн., та за 2020 рік 7273,42 грн.

У зв`язку з тим, що сума чистого доходу, встановлена перевіркою у 2018-2019 роках більша за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, перевіркою нарахована єдиний соціальний внесок у розмірі 22 % (з 01.01.2018 по 31.12.2019) від максимальної величини бази нарахування.

Щодо вимоги про сплату боргу

Відповідно до п. 1 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року № 449, визначено право податкових органів застосовувати до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно- телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Отже, вимога про сплату боргу Ф- від 20.10.2020 є виконавчим документом, основною функцією якого є стягнення своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником податків сум єдиного внеску.

Таким чином, на підставі наведених вище доводів, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат судом не проводиться.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 25.10.2023.

Суддя О.В. Конишева