Справа № 481/1406/23
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 481/1406/23

Перша інстанція: суддя Сябренко І.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаШляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 12.09.2023 у справі № 481/1406/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Баштанського районного територіального центра комплектування та соціальної підтримки про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 40/Н від 24.07.2023, винесену начальником Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підполковником Кирильчуком О.І., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП з накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.;

- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 та стягнути з Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на його користь понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.06.2023 ним отримано повістку про виклик на 29.06.2023 до першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, для звірки облікових даних, проходження медичного огляду та вирішення питання про призов на військову службу. Так, 29.06.2023 на 08:00 год. він не прибув до першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оскільки перебував у лікарні, так як має проблеми із здоров`ям, а саме хронічний алергічний риніт. Повторно його було викликано до першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на 08:00 год. 08.07.2023. При цьому, при вручені другої повістки його ніхто не поставив до відома, що відносно нього вже складено протокол про адміністративне правопорушень за неявку 29.06.2023 та винесено поставу про накладення стягнення. 08.07.2023 о 08:00 год. прибувши до першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ним було встановлено, що перший відділ Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки зачинений, оскільки 08.07.2023 це був вихідним днем. 12.07.2023 року позивач сам без виклику прибув до першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, де був повідомлений про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності та йому було вручено дві постанови від 30.06.2023 №40 та від 12.07.2023 №40 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн, по кожній постанові. Потім, позивача повторно було викликано, але вже до Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, для розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, де в подальшому було з`ясовано, що за тими ж самими протоколами, а саме за неявку до першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 29.06.2023 та 08.07.2023. Після, його пояснень начальник Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 повідомив, що провадження за фактом його неявки 08.07.2023 буде закрито. Однак, щодо неявки 29.06.2023 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн, про що винесено відповідну постанову № 40/Н від 24.07.2023, яка не була йому вручена відразу, а було повідомлено, що зазначена постанова буде направлена йому по пошті. Так, 26.07.2023 року на офіційну адресу Новобузького районного суду Миколаївської області надійшла постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

Позивач вказує, що зазначена постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» він не порушував, оскільки мав поважні причини, внаслідок існування яких не мав змоги з`явитись 29.06.2023 до першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Також зазначає, що відповідач, в порушення вимог ст. 61 Конституції України, двічі притягнув його до адміністративної відповідальності за одне й те саме правопорушення, жодна із вручених йому постанов не була підписана особою, яка притягнула його до відповідальності, тобто начальником Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 , тому просив скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. та закрити провадження у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Казанківський районний суд Миколаївської області рішенням від 12.09.2023 у справі № 481/1406/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 40/Н від 24.07.2023 відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не взяв до уваги, що обставинам щодо неприбуття апелянтом за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_1 29.06.2023 вже було надано оцінку у рішенні суду по справі № 481/1354/23;

- суд першої інстанції залишив поза увагою, що оскаржувана постанова складена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 31.06.2023, однак у 2023 календарному році немає дати 31.06.2023;

- суде першої інстанції не обґрунтував неприйняття наданого апелянтом до суду першої інстанції консультативного висновку лікаря, як доказу поважності причини неприбуття до Баштанського РТЦК СП за повісткою.

Обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції, 28.06.2023 ОСОБА_1 вручена повістка, відповідно до якої він повинен 29.06.2023 о 08:00 год. з`явитися до першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Проте, ОСОБА_1 у визначений час до першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки не з`явився, чим порушив вимоги Закону України «Про оборону України», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 210-1 КУпАП.

31.06.2023 начальником першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки капітаном Зайченко В.Л., відносно ОСОБА_1 складено протокол № 40 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП(копія) (а.с.12).

З протоколу про адміністративне правопорушення № 40 від 31.06.2023 вбачається, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Законом України №2105-ІХІ Верховною Радою України затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №69 «Про загальну мобілізацію». 28.06.2023 виконуючи розпорядження першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про оповіщення представником Новобузького районного суду було оголошено ОСОБА_1 про необхідність прибуття 29 червня 2023 року 29.06.2023 на 08:00 год до першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та вручено повістку про виклик для звірки військово-облікових даних, проходження медичного огляду та вирішення питання про призов на військову службу за мобілізацією. Громадянин ОСОБА_1 будучи заздалегідь повідомлений про обов`язковість явки до першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на 29.06.2023 на 08:00 год. не з`явився на визначену у повістці дату без поважної причини, чим порушив Закон України «Про оборону України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ПКМУ №1487 від 30.12.2022, вчинивши правопорушення в особливий період воєнного стану. Гр. ОСОБА_1 роз`яснено ст. 63 Конституції України його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11 год. 30 хв. 30.06.2023 у приміщені Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за адресою: АДРЕСА_2 . У протоколі про адміністративне правопорушення здійснено запис про те, що гр. ОСОБА_1 з протоколом згоден, про що маються підписи останнього.

24.07.2023 під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 31.06.2023 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП ОСОБА_1 пояснив, що 29.06.2023 він не з`явився до першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у зв`язку з перебуванням у лікаря алерголога ОСОБА_3 з приводу консультації та дообстеження, про що надав консультаційний висновок спеціаліста від 29.06.2023 (а.с.15).

Згідно з копією постанови про накладення адміністративного стягнення №40/Н від 24.07.2023, винесеної начальником Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підполковником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 5100 грн. Так, 28.06.2023 військовозобов`язаний ОСОБА_1 за розпорядженням першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки був викликаний за місцем роботи уповноваженою особою Новобузького районного суду Миколаївської області на 29.06.2023 до першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для звірки облікових даних, проходження медичного огляду та вирішення питання про призов на військову службу. Громадянин ОСОБА_1 , будучи заздалегідь повідомлений про обов`язковість явки (прибуття) до першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на 29.06.2023 на 08:00 год. не з`явився на визначену у повістці дату без поважної причини, чим порушив вимоги Закону України «Про оборону України», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ПКМУ №1487 від 30.12.2022 вчинивши правопорушення в особливий період воєнного стану (копія) (а.с.8-10).

ОСОБА_1 копію вказаної постанови того ж дня не отримав про, що свідчить відсутність дати її отримання та підпису позивача, копія постанови була отримання останнім 26.07.2023 за місцем роботи, що підтверджується електронним направленням (а.с.11).

Вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення №40/Н від 24.07.2023 протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що докази, на які посилається позивач, не підтверджують наявність поважних причин неприбуття за викликом до першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки о 08:00 год. 29.06.2023, оскільки консультаційний висновок спеціаліста від 29.06.2023 підтверджує лише факт отримання позивачем ОСОБА_1 консультації лікаря алерголога 29.06.2023, проте не підтверджують факт встановлення діагнозу чи хвороби, яка призвела до тимчасової втрати працездатності.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, шанування її державних символів - є обов`язком громадян України.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Тобто, 29.06.2023, на момент вчинення позивачем правопорушення, діяв особливий період.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно зі статтею 1 вищезазначеного Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 2 статті 4 Закону № 3543-XII встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до частин 5, 6 статті 4 Закону № 3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Частиною 3 статті 22 Закону № 3543-XII передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно ст. 235 КУпАП адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Абзацом 3 частини 9 статті 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 673 «Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори» поважною причиною неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки визнається, зокрема, хвороба, підтверджена відповідними документами (довідками).

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частини 1 статті 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями частин 1, 2 статті 76 КАС України визначено, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегією суддів встановлено, що в обґрунтування наявності поважних причин, які перешкоджали прибути у визначений в повістці день та час до першого відділу Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, 29.06.2023 о 08:00 год., позивач ОСОБА_1 посилається на проблеми із здоров`ям, а саме на хронічний алергічний риніт, що підтверджується відповідним консультаційним висновком спеціаліста.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.06.2023 ОСОБА_1 звертався на прийом до лікаря алерголога ОСОБА_3 з приводу консультації та дообстеження. Висновок спеціаліста (встановлений діагноз): 1. «Alex» - тест; 2. Назоцитограма. Явка повторна. Про що надав консультаційний висновок спеціаліста від 29.06.2023 (а.с.15).

Колегія суддів зазначає, що вказаний консультаційний висновок спеціаліста свідчить про отримання позивачем консультації лікаря алерголога 29.06.2023.

Наведений доказ не свідчить про перебування позивачем на амбулаторному лікуванні, або про інші обставини, які об`єктивно перешкоджали позивачу з`явитись за викликом до Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

При цьому, позивачем не доведено необхідність невідкладного звернення за консультацією лікаря.

Інших доказів поважності причин неприбуття за викликом до Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що постанова начальника Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підполковника Кирильчука О.І. №40/Н від 24.07.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.210-1 КУпАП з накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн є правомірною та не підлягає скасуванню.

Відтак, правильними є висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що обставинам щодо неприбуття апелянтом за повісткою до Баштанського РТЦК СП 29.06.2023 вже було надано оцінку у рішенні Казанківського районного суд Миколаївської області від 06.10.2023 по справі № 481/1354/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Баштанського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування постанов.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта, оскільки зі змісту вищевказаного рішення встановлено, що предметом адміністративного позову було скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення № 40 від 30.06.2023, та № 40 від 12.07.2023.

При цьому, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні постанови № 40 від 30.06.2023 та № 40 від 12.07.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративних стягнень, за порушення вимог ч. 2 ст.210-1 КУпАП, які б відповідали вимогам ст. 283 КУпАП та були рішеннями, прийнятими суб`єктом владних повноважень, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, що можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, тобто були б предметами оскарження.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, обставин, які б мали преюдиційне значення в контексті розгляду даної справи та свідчили на підтвердження вказаних доводів апелянта, відповідно до положень частини 4 статті 78 КАС України, під час розгляду справи № 481/1354/23 не встановлено.

Також в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що оскаржувана постанова складена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 31.06.2023, однак у 2023 календарному році немає дати 31.06.2023.

Вказані доводи апелянта є необґрунтованими, оскільки долучена позивачем копія протоколу про адміністративне правопорушення № 40 від 31.06.2023 (а.с. 12) відповідає фактичним обставинам, за які позивача притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі оскаржуваної постанови від 24.07.2023 та які не заперечуються позивачем.

Помилкове зазначення дати складення протоколу не спростовує суті вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Крім того Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 по справі № 400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

При цьому, на відміну від надмірного формалізму, застосування судами підходу до вирішення спору, що ґрунтується на засадах, визначених статтею 2 КАС України, передбачає: 1) винесення судового рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), керуючись верховенством права (справедливістю); забезпечення мотивованості судового рішення шляхом оцінки: причин, які призвели до процедурних порушень; наслідків, до яких призвели ці процедурні порушення; можливості безпосередньо у судовому процесі усунути (нейтралізувати) ці процедурні порушення; добросовісності/недобросовісності суб`єкта, який допустив процедурні порушення; 3) застосування трискладового тесту вирішення публічно правового спору (передбачає, що суд, приймаючи рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), перевіряє його на відповідність (несуперечність) принципам національної безпеки, суспільного інтересу, ефективності захисту порушеного права особи).

У вказаній постанові Верховний Суд при визначення підходів до відмежування формалізму від надмірного формалізму, зокрема, наголосив на тому, що якщо є доступ до суду, «правопорушник» доводить, у першу чергу, сам факт відсутності правопорушення, що дозволяє суду оцінити суть відповідного правопорушення.

Водночас, наявні в матеріалах справи докази не спростовують вчинення позивачем інкримінованого правопорушення.

Крім того, колегія суддів враховує, що вищевказаний протокол містить запис про те, що позивач згоден з протоколом та його підпис. При цьому, письмових зауважень до змісту протоколу позивачем не надано.

Відтак, доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 309, 315,316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 12.09.2023 у справі № 481/1406/23 залишити без задоволення.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 12.09.2023 у справі № 481/1406/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк