Справа № 560/14593/23
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 560/14593/23

25 жовтня 2023 року м. Вінниця

Суддя-доповідач Сьомого апеляційного адміністративного суду Граб Л.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 подану на усунення недоліків апеляційної скарги на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року позов повернуто позивачу.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27 вересня 2023 року залишив її без руху та запропонував скаржнику в десятиденний строк виконати вимоги ухвали та усунути виявлені недоліки апеляційної скарги.

20.10.2023 до суду надійшла заява ОСОБА_2 зі змісту якої слідує, що скаржником не сплачено судовий збір на виконання ухвали від 27 вересня 2023 року, натомість останній в заяві висловлює незгоду з позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду щодо необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції та наводить судову практику у справі №380/8976/21, де Верховний Суд висловив думку, що компенсація втрати частини доходу є складовою заробітної плати.

Таким чином, на переконання скаржника, суд апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо відкриття апеляційного провадження у даній справі, має застосувати саме ту судову практику суду касаційної інстанції, на яку він послався.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказана правова норма кореспондується з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Проте, жодна із цих норм не містить для судів обов`язку, враховувати одиничну правову позицію Верховного Суду, якщо це не судове рішення, ухвалене по зразковій справі (ч.3 ст.291 КАС України), або не рішення Великої Палати Верховного Суду, до повноважень якої зокрема входить здійснення перегляду судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права (п.1 ч.2 ст.45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Із аналізу судової практики судом апеляційної інстанції з`ясовано, що у Верховному Суді існують різні підходи щодо визначення складових, які входять до заробітної плати.

Так, Верховний Суд у постанові від 02 травня 2023 року у справі № 818/846/16 зокрема зазначив, що компенсаційні виплати-це суми, які виплачуються працівникам понад оплати за працю для компенсації витрат, пов`язаних з виконанням ними своїх трудових обов`язків, а також витрат у зв`язку з переїздом при прийнятті на роботу в іншу місцевість. Роботодавці вправі самостійно застосовувати заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі вводити виплати, не передбачені законодавством, а також самостійно встановлювати розмір компенсацій, зокрема у колективному договорі. Введені такими локальними нормативними актами заохочувальні та компенсаційні виплати, будуть включатися до фонду оплати праці підприємства, а відповідно є базою нарахування соціального внеску.

Тобто у вищезазначеному судовому рішенні вказано, що виплати, які входять до заробітної плати, мають бути включені до фонду оплати праці та обкладаються податком.

При цьому, Верховний Суд дійшов висновку, що заробітна плата (основна та додаткова) визначається за погодженням з працівником у трудовому договорі, інші заохочувальні, компенсаційні і гарантійні виплати встановлюються роботодавцем у колективному договорі. Критерієм для віднесення доходу працівника до заробітної плати (основної, додаткової чи інших заохочувальних та компенсаційних виплат) або до додаткового блага є обумовлення вказаної виплати у грошовій чи в натуральній формі трудовим договором (контрактом) чи колективним договором.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2023 року у справі № 640/19047/21 виснував, що під заробітною платою, яка належить працівникові необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Таким чином, виходячи із вищезазначених висновків Верховного Суду, компенсація втрати частини доходу, не може вважатися компенсаційною виплатою, яка входить до структури заробітної плати.

Варто звернути увагу і на те, що Верховний Суд в ухвалі від 16 вересня 2022 року у справі № 460/5614/20 зазначив, що положеннями Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не визначено спеціальних строків для звернення до адміністративного суду, а про необхідність застосування шестимісячного строку звернення до суду з позовами про виплату компенсації втрати частини доходу вказано в низці постанов Верховного Суду від 09 червня 2021 року (справа № 240/186/20), від 27 липня 2022 року (справа № 460/783/20), від 18 травня 2022 року (справа, № 460/4531/20), від 09 червня 2021 року (справа № 240/186/20), від 17 листопада 2021 року (справа № 460/4188/20) та від 27 липня 2022 року (справа № 460/783/200).

В той же час, законодавством встановлено інші, спеціальні строки звернення до суду із спорами, пов`язаними з порушенням законодавства про оплату праці (ч.2 ст.233 КЗпП).

Висновки суду касаційної інстанції про необхідність застосування до правовідносин, пов`язаних з виплатою компенсації громадянам втрати частини доходів, загальних строків звернення до суду, дає підстави вважати, що Суд не відносить дану виплату до складових заробітньої плати.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що компенсація втрати частини доходів не може розцінюватися як виплата, на отримання якою військовослужбовець має право при звільненні, оскільки за своєю правовою природою така є лише спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу та інших виплат.

З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.

Відповідно до ч.2 ст.121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З огляду на вказані обставини вважаю за необхідне продовжити скаржнику строк усунення недоліків апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.121, 298 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Продовжити ОСОБА_1 термін для усунення недоліків апеляційної скарги на десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання вимог суду щодо усунення недоліків апеляційної скарги, остання буде повернута апелянту.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі в мережі Інтернет на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud4856/.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Граб Л.С.