Справа № 465/7778/23
Суддя: Ванівський Ю. М.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

24.10.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.,

за участю секретаря Лозинського Т.-Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліціїу у Львівській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 21.03.2023 року відносно нього інспектором УПП у Львівській області ДПП була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, серії ЕАС 6111191 від 21.03.2023 р., про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 340 грн. З постановою не згоден та вважає її незаконною. Вказує на те, що вищевказана постанова не містить посилань на жодні належі та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи, тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Просить позов задоволити.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 05.10.2023 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Від представника відповідача 13.10.2023 року надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в якому зазначає, що позовна заява подана 03.10.2023 року, а постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6711191 винесена 21.03.2023 року. Позивач пропустив строк на оскарження постанови, вважає, що наведені твердження позивача не є поважною причиною пропуску строку на оскарження постанови. Копія постанови вручалася позивачу під підпис та позивач 23.03.2023 року оплатив штраф. Просить позов залишити без розгляду на підставі ч. 3 ст. 123 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за правилами спрощеного провадження за наявних у справі доказів без участі сторін.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.03.2023 року інспектором 4 батальону 4 роти управління патрульної поліції у Львівській області Мартинюк О. О. винесено постанову серії ЕАС № 6711191 про накладення адміністративного стягнення з ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП, за те, що він 21.03.2023 року 11:14 год. за адресою м. Львів, вул. Городоцька, 2/ Липинського, 28 керував транспортним засобом, який підлягає обовязковому технічному контролю та своєчасно його не пройшов, чим порушив ст. 37 ЗУ ДР.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В ст.72 КАС України вказано, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

В ч.1 ст.77 КАС України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так судом встановлено, що відповідачами не надано до суду жодного належного чи допустимого доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ст. 183 КУпАП.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011, заява №16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013, заява №36673/04).

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, вважаю, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача не надані.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд, як адміністративний, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні докази, з врахуванням встановленого КАС України, обов`язку відповідача доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення від 21.03.2023 року, слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Стосовно заявленого клопотання представника відповідача про залишення позову без рогляду, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні такого слід відмовти.

Згідно з частиною другою ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Поряд з тим, ч.1 ст. 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Ухволою про відкриття провадження від 05.10.2023 року, суд поновив ОСОБА_1 строк на оскарження постанови ЕАС № 6711191 від 21 березня 2023 року.

Так, позивачем надано суду належні докази, які підтверджують, що ним пропущено строк на оскарження постанови, а тому задоволені клопотання про залишення позову без розгляду слід відмовити.

На основі вищевикладеного, керуючись, ст.ст. 9,72,77, 241, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліціїу у Львівській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- задоволити.

Скасувати постанову серії ЕАС 6111191 від 21.03.2023року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в 10 денний строк з дня отримання копії постанови.

Позивач: ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області, місце знаходження: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19, ЄРДПОУ 39962825;

Суддя Ванівський Ю. М.