Справа № 520/10921/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 р. Справа № 520/10921/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2023, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків, повний текст складено 14.06.23 по справі № 520/10921/23 за позовом ОСОБА_1 до Барвінківського міського голови Ізюмського району Харківської області Бала Олександра Олексійовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Барвінківського міського голови Ізюмського району Харківської області Бало О.О. за запитом ОСОБА_1 від 01 травня 2023 року, а саме неправомірною відмову, оформлену листом від 04.05.2023 №09-1З/М-78/81 в задоволенні запиту на інформацію; зобов`язати Барвінківського міського голову Ізюмського району Харківської області Бало О.О. за запитом ОСОБА_1 від 01 травня 2023 року надати інформацію: чому не припинене підтоплення технологічного колодязя водопроводу, із якого його сім`я отримує питну воду, що розташований на АДРЕСА_1 ; чому продовжується правопорушення, передбачене ст.186 Кодексу України про адміністративні правопорушення - самоуправство та не надана відповідь із цього питання Відділенням поліції №1 РУП ГУНП в Харківській області; чому не відібрані зразки води для визначення відповідності їх стану санітар них норм поблизу та в самому технологічному колодязі водопроводу, що розташований на АДРЕСА_1 ; чому не вирішене питання щодо водовідведення поверхневих стічних вод в напрямку технологічного колодязя водопроводу, що розташований на АДРЕСА_1 , що призводить до його підтоплення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що оскаржуване рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року у справі № 520/10921/23 не відповідає положенням Конституції України. діючому законодавству та Конвенции про захист прав людини та основоположних свобод. Зазначає, що 17 травня 2023 року на електронну адресу із застосуванням електронного підпису ним надіслана заява про відвід судді Волошина Д.А. у подальшому розгляді справи за його адміністративним позовом до Барвінківського міського голови Ізюмського району Харківської області Бало О.О. про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Водночас його заява не була вирішена судом, а тому справу № 520/10921/23 розглянуто неповноважиим складом суду, що є порушення норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 звернувся до Барвінківського міського голови Ізюмського району Харківської області Бала Олександра Олексійовича зі скаргою від 04.04.2023, в прохальній частині якої просив задовольнити скаргу та вирішити питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 186 Кодексу України про адміністративні правопорушення - самоуправство; вирішити питання щодо приведення стану санітарних норм поблизу та в самому технологічному колодязі водопроводу, що розташований на вул. Пушкіна у м. Барвінкове Ізюмського району Харківської області; надати інформацію щодо якості води в водопроводі, що розташований на АДРЕСА_1 , тобто наскільки безпечно її споживання; вирішити питання щодо водовідведення поверхневих стічних вод в напрямку технологічного коло дязя водопроводу, що розташований на АДРЕСА_1 .

Відповідачем листом від 06.04.2023 №02-28/М-46/48 на адресу позивача направлена відповідь, в якій зазначено, що скарга від 04.04.2023 відповідно до статті 7 Закону України "Про звернення громадян" направлена для розгляду за належністю до Відділення поліції №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області та Барвінківського комунального підприємства "Благоустрій".

ОСОБА_2 01.05.2023 звернувся до відповідача із запитом на отримання інформації, в якому просив надати інформацію: чому не припинене підтоплення технологічного колодязя водопроводу, із якого його сім`я отримує питну воду, що розташований на АДРЕСА_1 ; чому продовжується правопорушення, передбачене ст.186 Кодексу України про адміністративні правопорушення - самоуправство та не надана відповідь із цього питання Відділенням поліції № 1 РУП ГУНП в Харківській області; чому не відібрані зразки води для визначення відповідності їх стану санітарних норм поблизу та в самому технологічному колодязі водопроводу, що розташований на вул. Пушкіна у м. Барвінкове Ізюмського району Харківської області; чому не вирішене питання щодо водовідведення поверхневих стічних вод в напрямку технологічного колодязя водопроводу, що розташований на АДРЕСА_1 , що призводить до його підтоплення.

Відповідачем листом від 04.05.2023 №09-13/М-22/25 на адресу позивача направлена відповідь, в якій зазначено, що статтею 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами га на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Інформаційний запит не підлягає задоволенню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", за своїм змістом є зверненням у розумінні Закону України "Про звернення громадян". Враховуючи викладене повідомлено, що викладені у запиті питання будуть розглянуті відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Вважаючи, що з боку відповідача наявна протиправна бездіяльність, яка полягає у не наданні відповіді на його запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при наданні відповіді позивачу від 04.05.2023 №09-13/М-22/25 на запит від 01.05.2023, відповідач діяв у порядку та у спосіб, що визначені Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон № 2939).

Статтею 1 Закону №2939 визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону №2939 метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2939 доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Частинами 1, 2 статті 19 Закону №2939 визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації відповідно до ст. 12 Закону №2939 є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно зі ст. 13 Закону №2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, юридичних осіб публічного права з числа розпорядників інформації, визначених у пункті 5 частини першої цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом (ч. 2 ст. 2 Закону № 2939).

Відповідно до ст. 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації. Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Відтак, Законом №2939-VI регламентовано такі варіанти поведінки розпорядника інформації у разі одержання запиту на інформацію:

- надання відповіді на запит на інформацію у строк, передбачений ст. 20 Закону № 2939-VI;

- прийняття рішення про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію (частини шоста, сьома статті 22 Закону № 2939-VI);

- відмова в задоволенні запиту на інформацію;

- направлення запиту належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 22 Закону 2939-VI відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою.

Отже, відмова в доступі до публічної інформації можлива лише з підстав, встановлених законом. Розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність таких підстав шляхом застосування "трискладового тесту" відповідно до норм ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI. Відмова в наданні інформації з підстав, які не встановлені законом, так само, як і відмова без обґрунтування наявності таких підстав шляхом застосування "трискладового тесту" є неправомірною.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі № 9901/925/18, аналіз визначення поняття "публічна інформація" свідчить, що така інформація має наступні ознаки: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VІ розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

З наведеного вбачається, що розпорядник публічної інформації має своїм обов`язком надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Так, суд першої інстанції, дослідивши інформаційний запит ОСОБА_1 від 01.05.2023, питання, поставлені позивачем у запиті, зробив висновок, що запит не містить вимог про надання інформації, яка є заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

На думку суду першої інстанції, вказаний запит фактично в цілому відповідає зверненню громадян та відповідно має розглядатись згідно з вимогами Закону України "Про звернення громадян".

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки, аналізуючи наведені положення Закону у контексті цього спору, зауважує, що розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №9901/925/18).

Статтею 40 Конституції України закріплено право особи на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів. Спеціальним нормативно-правовим актом у цьому аспекті є Закон України "Про звернення громадян" від 2 жовтня 1996 року, основним і єдиним предметом якого є відносини з розгляду звернень громадян.

Зі змісту запиту вбачається, що ОСОБА_2 порушує питання санітарного стану технологічного колодязя водопроводу, із якого його сім`я отримує питну воду, що розташований на АДРЕСА_1 , в тому числі просить прийняти заходи щодо усунення підтоплення колодезя.

Отже, ОСОБА_2 звернувся із запитом, надання відповіді на який потребує проведення додаткового змістовного аналізу порушеного питання, виявлення незадовільного санітарного стану технологічного колодезя, в тому числі вжиття додаткових заходів з боку відповідальних осіб з приводу усунення виявлених недоліків, тобто вчинення додаткових дій та створення нової інформації на цей запит.

Фактично скаржник просить надати інформацію, яка не є (і не повинна бути відповідно до чинного законодавства) відображена чи задокументована будь-якими засобами інформації, а потребує створення нової, зокрема, шляхом здійснення конкретних дій з боку відповідальних осіб.

Отже, звернення позивача за своєю суттю не є запитом на інформацію у розмінні Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки не передбачає надання уже відображеної та задокументованої інформації будь-якими засобами.

На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини регулюються Законом України "Про звернення громадян".

З огляду на матеріали справи, листом Барвінківського виконавчого комітету міської ради Ізюмського району Харківської області за підписом міського голови Олександра Бала від 04.05.2023 за вих. №09-13/М-22/25 ОСОБА_4 надано відповідь на його запит від 01.05.2023, у якій було зазначено, що його інформаційний запит не підлягає задоволенню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Одночасно з цим зазначив, що за своїм змістом даний запит є зверненням у розумінні Закону України "Про звернення громадян" та викладені у запиті питання будуть розглянуті відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Враховуючи викладене колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що при наданні відповіді позивачу від 04.05.2023 №09-13/М-22/25 на запит від 01.05.2023, відповідач діяв у порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

З урахуванням наведеного, вказані обставини свідчать про відсутність порушених прав позивача у межах спірних відносин, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до аргументів позивача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині невирішення заявленого позивачем відводу судді Волошину Д.А. у справі № 520/10921/23.

Колегія суддів відхиляє такі доводи заявника апеляційної скарги та зазначає, що в матеріалах справи відсутня заява позивача про відвід судді Волошину Д.А. В КП "Діловодство спеціалізованого суду" така заява також не зареєстрована.

При цьому колегія суддів акцентує увагу на тому, що офіційною електронною адресою Харківського окружного адміністративного суду є , в той час як електронна адреса , на яку, як стверджує позивач, ним із застосуванням електронного підпису надіслана заява про відвід судді Волошина Д.А. у подальшому розгляді справи за його адміністративним позовом, не є офіційною електронною адресою суду.

Відповідно до п. 10 Розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації № 843 від 29.08.2019, при роботі з документами, що приймаються або передаються електронною поштою судами, застосовуються офіційні електронні адреси цих судів, визначені Положенням про порядок використання ресурсів мережі Інтернет в ДСА України, територіальних управліннях ДСА України, підприємствах, що належать до сфери управління ДСА України, місцевих та апеляційних судах, затвердженим наказом ДСА України від 15.11.2016 № 230.

Як вже зазначалося, офіційною електронною адресою Харківського окружного адміністративного суду є , а тому надіслання позивачем клопотань/заяв на будь-яку іншу адресу електронної пошти (в тому числі і тих, які використовуються як електронні службові адреси працівників суду) не вимагає від суду проведення реєстрації вхідної кореспонденції.

Отже, судом першої інстанції не було допущено норм процесуального права, на яких наголошує позивач в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 по справі № 520/10921/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов