Справа № 340/6000/22
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 340/6000/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 року (головуючий суддя Хилько Л.І.)

в адміністративній справі №340/6000/22 за позовом Головного управління ДПС у Кіровоградській області до відповідача ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДПС у Кіровоградській області, звернувся 29.12.2022 до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача податковий борг в сумі 56 815,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано, що за відповідачем рахується податковий борг в загальній сумі 56 815,75 грн., в тому числі:

з орендної плати з фізичних осіб в сумі 560 30,79 грн.,

а також по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 784,96 грн.. Оскільки відповідні кошти відповідачем добровільно не сплачені, просить стягнути їх на користь місцевого бюджету.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до місцевого бюджету податковий борг з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 56 030,79 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що звернувшись до суду 29.12.2022 із цим позовом податковий орган дотримався визначених законодавством строків давності для стягнення податкового боргу. Також зазначив, що враховуючи, що суду не надано доказів сплати податкового боргу, який підтверджується наявними у справі доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а саме ст.102 ПКУ (1095днів), контролюючим органом документи не містять інформації про те, який саме документ був вкладений у поштові відправлення, які були направлені поштовим зв`язком. Крім того, на корінцях, як вказаних податкових повідомлень-рішень так і податкової вимоги, відсутні відмітки податкового органу про дату їх направлення платнику податків. Жодних інших доказів на підтвердження направлення наведених вище рішень позивачем до суду не надано. Зазначає, що належними відповідачами є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з яких заборгованість зі сплати податкового боргу по орендній платі з фізичних осіб повинна стягуватись солідарно.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що за Відповідачем рахується податковий борг в загальній сумі 56815,75 грн., в тому числі:

з орендної плати з фізичних осіб в сумі 56030,79 грн.,

по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 784,96 грн..

Відповідач у добровільному порядку не погашає вищевказаний податковий борг, тому вказаний борг позивач просить стягнути з відповідача.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Податкового кодексу України.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

В силу пункту 41.2 статті 41 Податкового кодексу України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

При цьому, пунктом 41.1 цієї статті передбачено, що контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Згідно підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПКУ).

Матеріалами справи підтверджується, що за ОСОБА_1 (відповідач) рахується податковий борг в загальній сумі 56815,75 грн., в тому числі:

з орендної плати з фізичних осіб в сумі 56030,79 грн.,

по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 784,96 грн. (а.с.18-20).

Зокрема, заборгованість з орендної плати з фізичних осіб виникла внаслідок несплати узгодженого грошового зобов`язання, нарахованого відповідно до податкових повідомлень-рішень:

№75546-1301 від 19.04.2017 (по терміну сплати 18.08.2017) в сумі 1882,20 грн., також нарахована пеня в сумі 653,31 грн.;

№1-1123 від 06.04.2018 (по терміну сплати 25.01.2019) в сумі 1882,20 грн.;

№-1128 від 23.08.2019 (по терміну сплати 09.12.2019) в сумі 17204,36 грн.;

№23053-5207-1128 від 27.05.2020 (по терміну сплати 18.09.2020) в сумі 17204,36 грн.;

№1-1128 від 26.03.2021 (по терміну сплати 04.07.2021) в сумі 17204,36 грн. (а.с.9-13, 14).

В свою чергу, заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості виникла внаслідок несплати узгодженого грошового зобов`язання, нарахованого відповідно до податкового повідомлення-рішення №-1123 від 22.04.2021 (по терміну сплати 23.08.2021) в сумі 784,96 грн. (а.с.15-17).

Щодо існування у позивача заборгованості зі сплати орендної плати з фізичних осіб представник відповідач зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.02.2022, яке набрало законної сили 25.03.2022, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Міської ради м. Кропивницького (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 41, ) заборгованість по сплаті орендної плати за договором оренди землі від 16.05.2006 №210 у розмірі 5727,64 грн. та судовий збір у розмірі 1037,13 грн.. Отже, оскільки даним рішенням суду, яке набрало законної сили, та яке в силу ч.4 ст.78 КАС України є преюдиційним фактом для інших судів не встановлено інших заборгованостей окрім як у розмірі 5727,64 грн. орендної плати, Відповідач вважає позовні вимоги ГУ ДПС у Кіровоградській області в частині стягнення податкового боргу по орендній платі з фізичних осіб такими, що задоволенню не підлягають

З цього приводу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб визначено контролюючим органом згідно до податкових повідомлень-рішень

№75546-1301 від 19.04.2017 (в сумі 1882,20 грн.),

№1-1123 від 06.04.2018 (в сумі 1882,20 грн.);

№-1128 від 23.08.2019 (в сумі 17204,36 грн.);

№23053-5207-1128 від 27.05.2020 (в сумі 17204,36 грн.);

№1-1128 від 26.03.2021 (в сумі 17204,36 грн.).

Разом з тим, вказані ППР не охоплюються предметом цього позову, оскільки ці рішення суб`єкта владних повноважень не є предметом спору у даній справі та у суду відсутні процесуальні повноваження у межах розгляду саме цієї справи здійснювати правовий аналіз цих ППР щодо правомірності нарахування грошових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача несплаченого податкового боргу, то предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу в судовому порядку, зокрема, встановлення факту його сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту, перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі, в черговості, та за рахунок платежів, встановлених Податковим кодексом України.

В той час питання правильності нарахування податкових зобов`язань та правомірності податкових повідомлень-рішень не є предметом спору в цій справі.

Матеріалами справи підтверджується, що вищевказані ППР були надіслані на адресу відповідача засобами поштового зв`язку за адресою реєстрації місця проживання, що є його податковою адресою у розумінні п.45.1 ст.45 ПК України однак поштові відправлення повернулись до контролюючого органу без вручення з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Отже, позивач виконав свій обов`язок щодо направлення відповідачу зазначених ППР.

Дані ППР є чинними та не оскаржені відповідачем ні в адміністративному, ні в судовому порядку (доказів протилежного суду не надано).

Водночас, податкові зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб та з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості не сплачені відповідачем, а тому такі набули статусу податкового боргу.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно до пункту 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Тобто, податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів.

При цьому податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.

На виконання вищевказаних норм ПК України контролюючим органом було надіслано на адресу відповідача податкову вимогу форми "Ф" від 07.02.2022 №0-1123 на загальну суму 57 982,53 грн., однак таке поштове відправлення повернулось до контролюючого органу без вручення з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с.21).

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи відповідача щодо порушення позивачем вимог п.95.1 ст.95 ПК України спростовуються матеріалами справи.

Доказів оскарження або відкликання даної податкової вимоги матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять доказів, що з моменту виставлення податкової вимоги податковий борг відповідачем було погашено.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції є безпідставними доводи відповідача про пропуск податковим органом строку звернення до суду щодо стягнення податкового боргу.

Пунктом 102.1 ст.102 ПК України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно до п.102.4 ст.102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу.

Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Разом з тим, відповідно до п.52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суду у постанові від 23.12.2022 у справі №140/12235/21.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) встановлено з 12.03.2020 року на усій території України карантин, який надалі неодноразово був продовжений.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 20.05.2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22.07.2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Отже, враховуючи приписи п.52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України та висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.12.2022 у справі №140/12235/21, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у цій справі перебіг 1095-денного строку зупинився 18.03.2020.

Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який триває і на сьогодні.

Відповідно до Закону України від 15.03.2022 року №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" дію п.52-2 підрозділу 10 розділу "Перехідні положення" XX ПК України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану.

Поряд з цим, даним Законом статтю 102 ПК України доповнено пунктом 102.9, за змістом якого на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В подальшому, Законом України № 2142-IX від 24.03.2022 пункт 102.9 статті 102 ПК України після слів "надзвичайного стану" було доповнено словами "що вводиться в Україні", а Законом України №2260-IX від 12.05.2022 доповнено словами "крім випадків, передбачених цим Кодексом".

Отже, звернувшись до суду 29.12.2022 із цим позовом податковий орган дотримався визначених законодавством строків давності для стягнення податкового боргу.

Згідно до стаття 67 Конституції України встановлює, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах встановлених законом.

Відповідно до вимог п. 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулює дані правовідносини, спростовують доводи, викладені відповідачем.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 25.10.2023 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25.10.2023.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова