Справа № 160/15270/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року Справа № 160/15270/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26.05.2023р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 01.06.2023р., заявив 16 вимог.

Разом з тим, ухвалою суду від 03.07.2023р. були роз`єднані в окремі провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та, зокрема, позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошової компенсації вартості не отриманого харчування за період з лютого 2022 року по 06.04.2023 року; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію вартості не отриманого харчування за період з лютого 2022 року по 06.04.2023 року, було виділено у провадження адміністративної справи №160/15270/23 та є предметом спору у даній справі (а.с.105-106,118-119).

Свої позовні вимоги у зазначеній частині позовних вимог позивач обґрунтовує тим, що з лютого 2022 року по 06.04.2023р. він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №84-РС від 06.04.2023р. позивача було звільнено з військової служби у відставку. Також, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №70 від 06.04.2023р. позивача виключено зі списків особового складу частини з 06.04.2023р., знято з усіх видів забезпечення і продовольчого забезпечення з 07.04.2023р. Як зазначає позивач, на час звільнення йому не виплачена грошова компенсація за продовольче забезпечення, при цьому, позивач звертався із рапортом про виплату компенсації, однак відповіді або розрахунку не отримав. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошової компенсації вартості не отриманого харчування за період з лютого 2022 року по 06.04.2023 року протиправною, оскільки гарантоване статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право військовослужбовця на отримання харчування (продовольче забезпечення) або компенсації його вартості є майновим правом, яке підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на постанови Верховного Суду (а.с.60-77).

Ухвалою суду від 07.06.2023р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано, зокрема, позивача - надати суду докази, на які позивач посилається у позові, а саме: докази не проведення розрахунків щодо виплати компенсації за продовольче забезпечення; докази неодноразових звернень до відповідача із рапортами щодо проведення нарахування та виплати спірних виплат - надати копії таких рапортів; надати копію рапорту про не надання згоди про виключення позивача зі списків особового складу військової частини (що передбачено абз.3 п.242 розділу ХІІ Указу №1153/2008) у зв`язку із не проведенням з ним повного розрахунку, виходячи з вимог ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України; відповідача - надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.78-79).

29.06.2023р. засобами електронного зв`язку, на виконання вищенаведеної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовну позивача повністю посилаючись, зокрема, на те, що позивачем наведено низку цитат чинного законодавства щодо необхідності повного задоволення військовослужбовця продовольчим забезпеченням, однак не наведено жодних фактичних даних, які б свідчили про те, що позивач таке забезпечення не отримував, чи отримав не у повному обсязі. Додатково, у клопотанні щодо надання пояснень від 08.09.2023р. відповідач зазначає, що військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення. Військовослужбовці у разі вибуття з військової частини знімаються з продовольчого забезпечення з будь-якого приймання їжі (сніданку, обіду або вечері). При звільненні (виключенні зі списків особового складу військової частини) військовослужбовців та інших категорій, які мають право на одержання норм харчування за рахунок держави, вони забезпечуються до дня виключення їх з списків особового складу військової частини. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм. Відповідно до облікових даних ОСОБА_1 : з 26.02.2022 зарахований на продовольче забезпечення у зв`язку з зарахуванням до списків особового складу частини; з 19.05.2022 з продовольчого забезпечення знятий з 19.05.2022 у зв`язку з вибуттям на лікування; з 29.07.2022 зарахований на продовольче забезпечення у зв`язку з поверненням з лікування; з 02.08.2022 з продовольчого забезпечення знятий у зв`язку з вибуттям у відпустку; з 01.09.2022 на продовольче забезпечення зарахований у зв`язку з поверненням з відпустки; з 03.09.2022 з продовольчого забезпечення знятий у зв`язку з вибуттям на лікування; з 03.11.2022 зарахований на продовольче забезпечення у зв`язку з прибуттям з лікування, у цей же день з продовольчого забезпечення знятий у зв`язку з вибуттям у відпустку; з 03.12.2022 зарахований на продовольче забезпечення у зв`язку з прибуттям з відпустки; з 09.12.2022 з продовольчого забезпечення знятий у зв`язку з вибуттям у відпустку; зарахований на продовольче забезпечення з 08.01.2023 у зв`язку з прибуттям з відпустки; з 31.01.2023 з продовольчого забезпечення знятий у зв`язку з вибуттям на лікування; з 07.02.2023 зарахований на продовольче забезпечення у зв`язку з прибуттям з лікування; з 06.04.2023 з продовольчого забезпечення знятий у зв`язку з виключенням зі списків частини. За періоди перебування на продовольчому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 харчуванням забезпечений у повному обсязі, фактів неотримання ним харчування не встановлено, а відповідно підстав для виплати йому компенсації за неотримане продовольче забезпечення немає, оскільки фактів неотримання харчування не існує (а.с.87-92,115-116).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.08.2023р., у зв`язку із ненаданням позивачем витребуваних за ухвалою суду від 07.06.2023р. документів та необхідністю витребувати від відповідача додаткові докази, було продовжено строк розгляду даної справи до 29.09.2023р. (а.с.111-112).

В подальшому, ухвалою суду від 03.10.2023р., у зв`язку із ненаданням позивачем витребуваних за ухвалою суду від 07.06.2023р. документів та необхідністю витребувати від відповідача додаткові докази, було продовжено строк розгляду даної справи до 31.10.2023р. (а.с.122-123).

Враховуючи викладене, рішення у даній справі приймається судом 26.10.2023р., тобто у межах строку визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_1 з 26.02.2022р. по 06.04.2023р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , де отримував грошове забезпечення, що підтверджується копією довідки ВЧ НОМЕР_1 №3248 від 21.03.2023р. (а.с.31) та не заперечується учасниками справи.

Згідно копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №84-РС від 06.04.2023р. молодшого сержанта ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я, що підтверджується копією відповідного витягу з наказу, наявною у справі (а.с.30).

Також, згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №70 від 06.04.2023р. ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини з 06.04.2023р., знято з усіх видів забезпечення і продовольчого забезпечення з 07.04.2023р., що підтверджується відповідним витягом з наказу, наявним у справі (а.с.40).

Позивач вказує у позові про те, що він звертався із рапортом про виплату компенсації, однак відповіді або розрахунку не отримав, проте, доказів наведеного на вимогу ухвал суду від 07.06.2023р., від 22.08.2023р. та від 03.10.2023р. позивачем суду не надано, а матеріали справи таких доказів не містять.

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошової компенсації вартості не отриманого харчування за період з лютого 2022 року по 06.04.2023 року, у зв`язку з чим позивач просить відновити його права шляхом визнання такої бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію вартості не отриманого харчування за період з лютого 2022 року по 06.04.2023 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі по тексту Закон № 2011-ХІІ).

За приписами статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються всіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Приписами ст.2 Закону №2011-XII визначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно зі ст.9-1 Закону №2011-XII продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами абз.3 п.242 розділу XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до ведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини

Також, відповідно до пункту 1 підпункту "р" Норм харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 29 березня 2002 р. № 426, військовослужбовці, особи рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, які залучені до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення антитерористичної операції, а також військовослужбовці, які залучені до здійснення заходів із правового режиму воєнного стану, приведення органів військового управління, військових частин, військових навчальних закладів, установ, організацій у найвищий ступінь бойової готовності» забезпечуються трьох разовим харчуванням (продовольчим пайком) за рахунок держави.

Виплачують компенсацію в поточному місяці за минулий. Обчислюється сума за фактичний час військової служби.

Вихідні, святкові дні, а також час перебування у відпустці під час обчислення компенсації не враховують. Не виплачують у дні, коли військовослужбовця забезпечували триразовим харчуванням. Наприклад, за час несення служби в районі ООС, перебування у добовому наряді або на навчаннях, під час виконання бойових завдань в умовах воєнного стану.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на час звільнення йому не виплачена грошова компенсація за продовольче забезпечення, при цьому, позивач вказує на те, що він звертався із рапортом про виплату компенсації, однак відповіді або розрахунку не отримав.

Так, ухвалою суду від 07.06.2023р. було, зокрема, зобов`язано позивача надати суду докази, на які позивач посилається у позові, а саме: докази не проведення розрахунків щодо виплати компенсації за продовольче забезпечення; докази неодноразових звернень до відповідача із рапортами щодо проведення нарахування та виплати спірних виплат - надати копії таких рапортів; надати копію рапорту про не надання згоди про виключення позивача зі списків особового складу військової частини (що передбачено абз.3 п.242 розділу ХІІ Указу №1153/2008) у зв`язку із не проведенням з ним повного розрахунку, виходячи з вимог ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.78-79).

08.06.2023р. позивач подав до канцелярії суду заяву на виконання ухвали від 07.06.2023р. у цій справі, в якій позивач зазначає про те, що інших доказів (окрім тих, що додані до позову) він не має, оскільки інші документи при звільненні йому не надавалися, а при зверненні до відповідача для надання інших документів, які були проігноровані відповідачем, тобто відповідач не надав позивачеві документи та довідки, які б підтверджували звернення до відповідача з рапортами про нарахування та виплату всіх належних виплат (а.с.82-84).

Разом з тим, доказів на підтвердження звернення до відповідача із відповідними заявами (рапортами) позивачем до вищенаведеної заяви не додано.

В подальшому, ухвалою суду від 22.08.2023р., у зв`язку із ненаданням позивачем витребуваних за ухвалою суду від 07.06.2023р. документів та необхідністю витребувати від відповідача додаткові докази, було продовжено строк розгляду даної справи до 29.09.2023р. та повторно зобов`язано позивача надати суду документи, які зазначені в ухвалі суду від 07.06.2023р., а також і докази вжиття заходів для їх отримання та відмову у їх наданні, виходячи з вимог ст.ст.72-76 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.111-112).

Наведена ухвала суду від 22.08.2023р. була надіслана засобами електронного зв`язку на електронну адресу представника позивача 22.08.2023р. (а.с.114), проте, відповідних заходів щодо отримання таких доказів у відповідача у порядку ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ні позивачем, ні його представником (адвокатські послуги позивачеві надаються адвокатом Лихачовим Р.Б.) не вжито та таких доказів позивачем суду надано не було.

Окрім того, ухвалою суду від 03.10.2023р., у зв`язку із ненаданням позивачем витребуваних за ухвалою суду від 07.06.2023р. документів та необхідністю витребувати від відповідача додаткові докази, було продовжено строк розгляду даної справи до 31.10.2023р. та повторно (втретє) зобов`язано позивача надати суду документи, які зазначені в ухвалі суду від 07.06.2023р., а також і докази вжиття заходів для їх отримання та відмову у їх наданні, виходячи з вимог ст.ст.72-76 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.122-123).

Наведена ухвала суду від 03.10.2023р. була надіслана засобами електронного зв`язку на електронну адресу представника позивача 03.10.2023р. (а.с.125), проте, відповідних заходів щодо отримання таких доказів у відповідача у порядку ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ні позивачем, ні його представником (адвокатські послуги позивачеві надаються адвокатом Лихачовим Р.Б.) не вжито та таких доказів позивачем суду надано не було.

Відтак, позивачем не надано до суду доказів звернення до відповідача із відповідним рапортом про виплату йому грошової компенсації за продовольче забезпечення, а судом, в рамках реалізації принципу офіційного з`ясування обставин у справі, не встановлено доказів подання позивачем до відповідача такого рапорту.

Окрім того, судом враховуються і надані відповідачем відомості щодо того, що позивач з 26.02.2022 зарахований на продовольче забезпечення у зв`язку з зарахуванням до списків особового складу частини; з 19.05.2022 з продовольчого забезпечення знятий з 19.05.2022 у зв`язку з вибуттям на лікування; з 29.07.2022 зарахований на продовольче забезпечення у зв`язку з поверненням з лікування; з 02.08.2022 з продовольчого забезпечення знятий у зв`язку з вибуттям у відпустку; з 01.09.2022 на продовольче забезпечення зарахований у зв`язку з поверненням з відпустки; з 03.09.2022 з продовольчого забезпечення знятий у зв`язку з вибуттям на лікування; з 03.11.2022 зарахований на продовольче забезпечення у зв`язку з прибуттям з лікування, у цей же день з продовольчого забезпечення знятий у зв`язку з вибуттям у відпустку; з 03.12.2022 зарахований на продовольче забезпечення у зв`язку з прибуттям з відпустки; з 09.12.2022 з продовольчого забезпечення знятий у зв`язку з вибуттям у відпустку; зарахований на продовольче забезпечення з 08.01.2023 у зв`язку з прибуттям з відпустки; з 31.01.2023 з продовольчого забезпечення знятий у зв`язку з вибуттям на лікування; з 07.02.2023 зарахований на продовольче забезпечення у зв`язку з прибуттям з лікування; з 07.04.2023 з продовольчого забезпечення знятий у зв`язку з виключенням зі списків частини, що підтверджується копіями відповідних витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 , наявними у справі (а.с.129-142).

За викладеного, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість доводів позивача стосовно допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошової компенсації вартості не отриманого харчування за період з лютого 2022 року по 06.04.2023 року, у зв`язку з чим обґрунтовані правові підстави для задоволення позовних вимог позивача у суду відсутні, а тому у їх задоволенні позивачеві слід відмовити.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас і ч.1 ст.77 наведеного Кодексу покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Проте, позивачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошової компенсації вартості не отриманого харчування за період з лютого 2022 року по 06.04.2023 року, виходячи з вищенаведених норм законодавства та обставин справи, встановлених судом, які позивачем не спростовані.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошової компенсації вартості не отриманого харчування за період з лютого 2022 року по 06.04.2023 року, суд приходить до висновку, що в даному випадку бездіяльність відповідача не вбачається, а відповідно, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом не встановлено бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошової компенсації вартості не отриманого харчування за період з лютого 2022 року по 06.04.2023 року, а відповідно, і не встановлено порушень такою бездіяльністю прав позивача, тому у задоволенні даних позовних вимог позивачеві слід відмовити.

Виходячи з того, що у адміністративного суду відсутні обґрунтовані правові підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошової компенсації вартості не отриманого харчування за період з лютого 2022 року по 06.04.2023 року (основної вимоги), а, відповідно, і відсутні підстави для задоволення похідних вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію вартості не отриманого харчування за період з лютого 2022 року по 06.04.2023 року.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити повністю.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

За викладеного, суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат у порядку, встановленому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки суд дійшов висновку про відмову позивачеві у позові.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва