Справа № 308/9784/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Іванов А.П.

18 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 308/9784/23 пров. № А/857/13925/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 липня 2023 року у справі № 308/9784/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

13.06.2023р. ОСОБА_1 звернувся з позовом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області , у якому просив суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №205711 від 03.06.2023р.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.07.2023р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.07.2023р скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задоволити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

03.06.2023р. інспектор управління Національної поліції в Закарпатській області прийняв постанову серії БАД №205711 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Зокрема, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.4 ст.126, ч.1 ст.126 та ч.1 ст.125 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 20400 грн.

Із змісту постанови видно, що 03.06.2023р. ОСОБА_1 керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортними засобами (ч.4 ст.126 КУпАП), а також керував транспортним засобом без посвідчення водія (ч.1 ст.126 КУпАП) та без страхового полісу на авто (ч.1 ст.125 КУпАП).

ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В п.1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9).

У розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Згідно п.2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

п.2.4 ПДР України чітко передбачено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст.16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ, а саме - водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст.16 Закону України «Про дорожній рух»).

Право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у п.2.1 ПДР України документів, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Відповідно до п. 21.2 та п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху ( 1306-2001-п ) та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

п.11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580- VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580^Ш) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В ст.16 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ, встановлено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

ст.53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яке затверджене Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 09.07.2010р. N 566, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2010року за N 691/17986 метою створення єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є накопичення відомостей про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності), страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників для організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності та контролю за його здійсненням.

Отже, положеннями ст.53 України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а п.п. 2.1, 2.4 ПДР України встановлено безпосередній обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс.

При цьому, згідно єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) станом на 03.06.2023р., страховий поліс за державним номером транспортного засобу НОМЕР_1 відсутній, що підтверджується копією листа з перевіркою д.н.з. НОМЕР_1 в базі даних МТСБУ.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 12.07.2021р. у справі 308/5108/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 (десять) років. Вказана постанова набула законної сили 29.07.2021р., оскільки доказів щодо оскарження такої та скасування в судовому порядку апелянтом не надано суду.

ч.4 ст.78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.4 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ч.1 ст.126 КУпАП чітко визначено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як видно із матеріалів справи ОСОБА_1 не пред`явив на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб.

Крім того, позивач неодноразово називав неправдиве ім`я ( ОСОБА_2 ) та відповідно, після того, як працівники поліції запропонували йому проїхати до відділу поліція для встановлення особи правопорушника, позивач назвав правдиве ім`я ( ОСОБА_3 ). Відповідно працівниками поліції перевірено та встановлено особу ОСОБА_1 .

Одночасно, правоохоронним органом встановлено, що згідно Постанови Ужгородського міськрайонного суду від 12.07.2021р. у справі 308/5108/21 позивач ОСОБА_1 позбавлений права керування всіма видами транспортних засобів строком на 10 (десять) років. Дане рішення суду набуло законної сили.

ст.125 КУпАП передбачено інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121 - 128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, - тягнуть за собою попередження. П.п.9.9 ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: б) у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідно до ч.1 ст.36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

ч.2 ст. 36 КУпАП встановлює, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу апелянта і на ту обставину, що при складанні постанови серії БАД №205711 від 03.06.2023 р., одночасно складено і протокол за ст.130 КупАП.

Судом першої інстанції також обгрунтовано враховано, що ОСОБА_1 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (рішення Ужгордського міськрайонного суду у справах № 308/362/20 від 14.01.2020р., 308/9080/20 від 07.09.2020р., 308/5108/21 від 21.04.2021р.) та був позбавлений права керування.

Стосовно доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 , вчинив адміністративне правопорушення в стані крайньої необхідності, колегія суддів зазначає про таке.

ст.18 КУпАП передбачено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність визначається як стан, за якого особа правомірно заподіює шкоду інтересам, що охороняються державою, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, за умови неможливості усунути цю небезпеку іншими засобами, якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про вчинення правопорушення у стані крайньої необхідності, а саме у зв`язку з необхідністю відвідати лікаря, оскільки з відеоматеріалів не вбачається, що позивач потребує медичної допомоги, останній не заявляє про це поліцейським під час зупинення т/з, а також не додає докази в підтвердження того, що після оформлення адміністративних матеріалів звертався до лікаря.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Національної поліції в Закарпатській області діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Також згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

В ст.316 КАС України видно, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 липня 2023 року у справі № 308/9784/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено25.10.2023р.