Справа № 206/4185/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 206/4185/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу громадянина Палестини ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2023 року по справі №206/4185/23 (головуючий суддя Прінь І.П.)

за позовом Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області в особі Самарського відділу у м. Дніпрі

до громадянина Палестини ОСОБА_1

про затримання з метою забезпечення видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області в особі Самарського відділу у м. Дніпрі звернулось до суду з позовною заявою до громадянина Палестини ОСОБА_1 , у якій просило:

- затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Палестини ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців, з метою забезпечення видворення за межі території України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянин Палестини ОСОБА_1 , паспортний документ № НОМЕР_1 , виданий 08.06.2020 терміном дії до 07.06.2025, віза типу «С» № НОМЕР_2 , терміном дії від 13.12.2021 до 01.04.2022 зі строком перебування 30 діб, прибув на територію України 21.01.2022 через пункт пропуску «Бориспіль» у приватних справах та з того часу територію України не покидав. Втративши підстави для подальшого перебування на території України громадянин Палестини ОСОБА_1 ухилився від виїзду з України. Із заявою про продовження терміну перебування на території України, чи із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не звертався, інформація щодо визнання вищезазначеного громадянина Палестини біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відсутня, що підтверджується відповідною службовою документацією структурних підрозділів Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області. За фактом порушення строку перебування в Україні, уповноваженими посадовими особами ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно громадянина Палестини ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН №004214 від 14.10.2022 року за ч.1 ст.203 КУпАП, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 5100 (п`ять тисяч сто) грн 00 коп. Відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» уповноваженими посадовими особами ГУ ДМС у Дніпропетровській області, 14.10.2022 відносно громадянина Палестини ОСОБА_1 прийнято рішення № 116 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким останнього зобов`язано залишити територію України у термін до 13.11.2022, але вказане рішення відповідач не виконав. Керуючись нормами ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» уповноваженою службовою особою Самарського відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області було прийнято рішення №7 від 06.09.2023 про примусове видворення з України громадянина Палестини ОСОБА_1 . Відповідач порушив правила перебування іноземців на території України, перейшов на нелегальне становище, правова характеристика якого визначена у п. 14 ст. 1 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», «нелегальний мігрант». Наявність вищевикладених обставин, на думку позивача, створює підстави для затримання відповідача з метою забезпечення видворення за межі території України, що передбачено положеннями частини 3, частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI, абзаців першого та другого частини 1, частини 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на момент його затримання 06.09.2023 перебував на території України нелегально, без документів, які б надавали йому законне право перебування в України, що, у сукупності з встановленими судом обставинами, породжує обґрунтовані сумніви щодо наявності у відповідача наміру добровільно залишити територію України та дає підстави вважати, що останній перешкоджатиме проведенню процедури видворення, яку розпочато органами Державної міграційної служби України. Наведені обставини у розрізі викладених вище мотивів та з урахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України дають підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, що під час вирішення позову продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи. У той же час, скаржник вважає, що в ідентифікації відповідача не має необхідності, оскільки останньому видавалася другий раз посвідка на тимчасове проживання, він був одружений з громадянкою України та має доньку.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суму першої інстанції без змін, зокрема, з огляду на те, що правовий аналіз норм матеріального та процесуального права щодо вирішення питання про затримання іноземця або особи без громадянства, стосовно якої прийнято рішення про примусове видворення, вказує на те, що таке затримання може здійснюватися як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України, так і лише для забезпечення видворення за межі України як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації.

В судовому засіданні представники сторін підтримала доводи, викладені в поданих суду заявах по суті прави.

Додатково представником відповідача оголошено звернення посольства Палестини в України з приводу затримання та поміщення громадянина Палестини ОСОБА_1 до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є громадянином Палестини, паспортний документ № НОМЕР_1 , виданий 08.06.2020 терміном дії до 07.06.2025, віза типу «С» № НОМЕР_2 , терміном дії від 13.12.2021 до 01.04.2022, зі строком перебування 30 діб, прибув на територію України 21.01.2022 через пункт пропуску «Бориспіль» у приватних справах та з того часу територію України не покидав.

За фактом порушення строку перебування в Україні, уповноваженими посадовими особами ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно громадянина Палестини ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН №004214 від 14.10.2022 за ч.1 ст.203 КУпАП, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 5100 (п`ять тисяч сто) грн. 00 коп.

14.10.2022 ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно громадянина Палестини ОСОБА_1 було прийнято рішення № 116 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким останнього зобов`язано залишити територію України у термін до 13.11.2022 року, але вказане рішення відповідач не виконав.

Самарським відділом у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області було прийнято рішення №7 від 06.09.2023 про примусове видворення з України громадянина Палестини ОСОБА_1

06.09.2023 Самарським відділом у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне затримання громадянина Палестини ОСОБА_1 за ч.2 ст.263 КУпАП № МДН 000113, у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП для вирішення питання про поміщення особи пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства які незаконно перебувають в Україні. Відповідно до цього протоколу відповідача поміщено до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства які незаконно перебувають в Україні, ДМС України» (далі ПТПІ) а.с.37.

Також 06.09.2023 начальником Самарського відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства які незаконно перебувають в Україні, громадянина Палестини ОСОБА_1 (а.с.42)

Наявність підстав для затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства є предметом судового розгляду у даній справі.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22 вересня 2011 року №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).

Частиною третьою статті 9 Закону №3773-VI встановлено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до пп. 1 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. №150 (далі Порядок №150), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи у разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Частиною першою статті 26 Закону №3773-VI встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону №3773-VI).

Частиною четвертою статті 30 Закону №3773-VI встановлено, що Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

За приписами частини восьмої статті 30 Закону №3773-VI положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

За приписами статті 31 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Вказані положення Закону №3773-VI кореспондуються з положеннями Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за №806/21119.

Статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачені особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Частиною 11 статті 289 КАС України встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

На час розгляду судом першої та апеляційної інстанцій справи по суті позовних вимог і до набрання рішенням суду законної сили іноземець або особа без громадянства утримується у спеціально обладнаному для таких цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону, органу Служби безпеки України, який її затримав, або у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (ч.18 ст.289 КАС України).

Із аналізу наведених норм слідує, що до іноземця або особи без громадянства, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, може бути застосовано такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України, лише за наявності однієї або декількох умов, серед яких:

- наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі;

- у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд апеляційної інстанції враховує рішення Європейського суду з прав людини з питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

В даному випадку, з матеріалів справи встановлено та не заперечується учасниками справи, що відповідач востаннє в`їхав в Україну 21.01.2022 за паспортним документом громадянина Палестини (паспортний документ серії № НОМЕР_1 , виданий 08.06.2020 терміном дії до 07.06.2025) на підставі візи типу «С» №Y05191890, терміном дії від 13.12.2021 до 01.04.2022, зі строком перебування 30 діб, через пункт пропуску «Бориспіль» у приватних справах та з того часу з України не виїжджав.

Відтак належність відповідача до громадянства Палестини підтверджується паспортним документом серії № НОМЕР_1 , виданим 08.06.2020, терміном дії до 07.06.2025. Крім того, відповідач документувався посвідкою про тимчасове проживання № НОМЕР_3 терміном дії з 21.06.2016 до 02.06.2017.

Вказані обставини свідчать про те, що особа відповідача ідентифікована позивачем та відповідач має документ, що дає право на виїзд з України, протилежного позивачем не доведено.

З матеріалів справи також встановлено, що відповідач має доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась в Україні під час перебування відповідача у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_4 (актовий запис про укладення шлюбу №264 від 03.06.2005).

За наявними в матеріалах справи поясненнями відповідача він звертався до міграційної служби для отримання віз, втім вирішення вказаного питання ускладнено умовами воєнного стану в Україні. В день його затримання 06.09.2023 відповідач в черговий раз відвідав відділення міграційної служби з приводу продовження перебування на території України.

Згідно з статтею 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів дійшла висновку, що відносини відповідача з членами його сім`ї, складають «сімейне життя» для цілей застосування статті 8 Конвенції (п. 65 постанови у справі «Нунесс проти Норвегії» від 28.06.2011 р. (заява №55597/09).

Втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене ст. 8 Конвенції в контексті ухвалення рішення про примусове повернення не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Досліджуючи питання наявності обґрунтованих підстав вважати, що відповідач, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та/або перешкоджатиме проведенню процедури видворення, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідачем не надано до суду належних доказів асоціальної поведінки відповідача, переховування від міграційного органу або вчинення будь-яких інших протиправних дій, спрямованих на ухилення від відповідальності за порушення міграційного законодавства України.

Також позивачем не доведено, що застосування до відповідача такого заходу як затримання є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що держава Україна підтримує демократичні принципи, які ґрунтуються на верховенстві права. Правова держава відрізняється своєю справедливістю та шляхетністю до законних прав особи.

При вирішенні питання щодо звернення до суду із позовом у цій справі, відповідач мав дотримуватися справедливого балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів відповідача і цілями, на досягнення яких спрямований такий захід як затримання.

Таким чином, проаналізувавши фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у цій справі позивачем не доведена належними та допустимими доказами наявність обґрунтованих підстави вважати, що відповідач, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та/або перешкоджатиме проведенню процедури видворення.

Виходячи в вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Палестини ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2023 року у справі №206/4185/23 скасувати, прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко