Справа № 360/47/23
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року справа №360/47/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В.,

секретар судового засідання Кобець О.А.,

за участю: представника позивача - Бабенко О.А.,

представника відповідача 1 - Кляченка А.О.,

представника відповідача 2 - Гаврук Н.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Територіального управління служби судової охорони у Луганській області, Служби судової охорони України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року у справі № 360/47/23 (головуючий І інстанції Свергун І.О.) за позовом Бабенко Олени Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Територіального управління служби судової охорони у Луганській області, Служби судової охорони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіального управління служби судової охорони у Луганській області (далі ТУССО у Луганській області, відповідач 1), Службови судової охорони України (далі відповідач 2), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 1117 о/с від 16.12.2022 року «По особовому складу» про звільнення зі служби в Службі судової охорони за підпунктом 4 пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів) у запас Збройних Сил України полковника Служби судової охорони ОСОБА_1 , заступника начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, 19 грудня 2022 року, виданого Службою судової охорони;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 423 о/с від 19.12.2022 року про звільнення зі Служби судової охорони в запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) заступника начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області полковника Служби судової охорони Шевченка Сергія Олексійовича, відповідно до підпункту 4 пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів), з 19 грудня 2022 року за підписом начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області В. Абрамова;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області;

- стягнути з Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20 грудня 2022 року до дати постановлення рішення;

- стягнути зі Служби судової охорони та Територіального управління Служби судової охорони на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 25000 грн.

Також, просила стягнути зі Служби судової охорони та Територіального управління Служби судової охорони на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 24000 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13.04.2023 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Служби судової охорони від 16.12.2022 року № 1117 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в Службі судової охорони за підпунктом 4 пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів) у запас Збройних Сил України полковника Служби судової охорони ОСОБА_1 , заступника начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області;

- визнано протиправним та скасовано наказ Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області від 19.12.2022 року № 423 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі Служби судової охорони в запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) заступника начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області полковника Служби судової охорони Шевченка Сергія Олексійовича, відповідно до підпункту 4 пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів);

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області з 20 грудня 2022 року;

- стягнуто з Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 грудня 2022 року по 13 квітня 2023 року в сумі 135361,90 грн.;

- стягнуто зі Служби судової охорони на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.;

- стягнуто з Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.;

- стягнуто зі Служби судової охорони на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати професійної правничої допомоги в сумі 7000 грн.;

- стягнуто з Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати професійної правничої допомоги в сумі 7000 грн.;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення на посаді заступника начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області та стягнення з Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 36488,86 грн. виконується негайно.

Відповідачем 1 подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду в частині задоволених вимог до відповідача 1, прийняти нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин. Апелянт зазначив, що відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України та на виконання вимог наказів ССО від 18.10.2022 року № 439 і № 915о/с Управлінням видано наказ від 19.10.2022 року № 375о/с «Про попередження співробітників про заплановане звільнення у зв`язку з внесенням змін до штату ТУ ССО у Луганській області» та позивачу, чия посада скорочується, 19.10.2022 року вручене під особистий підпис повідомлення про заплановане вивільнення.

Позивачу запропоновано вакантні посади на які він, за згодою, може бути переведений та призначений за номенклатурою начальника Управління. Оскільки в матеріалах справи відсутні жодні докази особистих проявів позивачем згоди чи не згоди на переміщення по службі, а також не існує документів на підтвердження вчинення ним власноруч на письмовому повідомлені про заплановане вивільнення відповідних записів, судом першої інстанції в рішенні безпідставно вказано, що позивач 19.10.2022 року відмовився від запропонованих наявних вакантних посад.

Наказом ССО від 24.11.2022 № 503 «Про оголошення конкурсу на заняття вакантних посад співробітників Служби судової охорони», який оприлюднений на офіційному інтернет-сайті Державної судової адміністрації України, було оголошено, поряд з іншими, конкурс на зайняття вакантної посади заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) Служби судової охорони у Луганській області.

Таким чином, на офіційному інтернет-сайті Державної судової адміністрації України була оприлюднена інформація про наявність вакантної посади заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) Служби судової охорони у Луганській області, призначення на яку належить до номенклатури Голови Служби судової охорони. Невідкладно (наступного робочого дня після того, як стало відомо про оприлюднення вищезазначеного наказу ССО від 24.11.2022 № 503), 28 листопада 2022 року позивачу було надане повідомлення про вакантні посади, в якому зазначено про оголошення конкурсу на вакантну посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) Служби судової охорони у Луганській області.

Позивач відмовився власноруч поставити відмітку про ознайомлення з повідомленням, про що уповноваженою службовою особою Управління було складено Протокол про доведення інформації або документів з питань трудових відносин до відома працівника від 29.11.2022 року. 29.11.2022 року у відповідності до Порядку фіксації доведення інформації або документів з питань трудових відносин до відома працівників територіального управління Служби судової охорони у Луганській області у період дії військового стану шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого наказом Управління від 19.10.2022 року № 183, позивачу надіслане зазначене повідомлення про вакантні посади.

В подальшому, виключно з метою визначення волевиявлення позивача та отримання письмового підтвердження згоди/не згоди на переміщення на іншу посаду в Управлінні, 15.12.2022 у відділі по роботі з персоналом ТУ ССО у Луганській області було підготовлене повторне повідомлення про заплановане вивільнення і запропоновано позивачу наявні вакантні посади в Управлінні станом на дату повідомлення, на які з урахуванням спеціальних кваліфікаційних вимог, що затверджені наказом ССО від 06.11.2020 року № 602, він, за згодою, може бути переведений та призначений за номенклатурою начальника Управління. Від отримання зазначеного повідомлення позивач відмовився, про що складено відповідний акт.

За п. 1.4 розпорядження голови Служби судової охорони від 12.06.2020 року № 406 «Про впорядкування окремих питань обліку та надсилання основних видів службових документів у Службі судової охорони» співробітників Служби зобов`язано застосовувати такий вид службового документу, як рапорт (заява) - письмове звернення співробітника (працівника) до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру для прийняття відповідного рішення.

З дня попередження про заплановане вивільнення до дня звільнення зі служби у Службі судової охорони позивач не подавав на розгляд до безпосереднього керівника рапорти про призначення (переміщення) його на запропоновані йому вакантні посади в ТУ ССО у Луганській області та Позивач не повідомляв Управління, що ним подано відповідний рапорт до Голови Служби судової охорони. Отже, ТУ ССО у Луганській області на виконання вимог статті 49-2 КЗпП України з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору запропоновані позивачу всі посади, які були вакантні в ТУ ССО у Луганській області, та на які він за його згодою міг бути призначений (переміщений).

Викладений в рішенні висновок суду першої інстанції, що вакантну посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) не було запропоновано позивачу всупереч вимогам чинного законодавства, не відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того, при звільненні зі Служби судової охорони в запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) заступника начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області полковника Служби судової охорони Шевченка Сергія Олексійовича, відповідно до підпункту 4 пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів) відсутні правові підстави для застосування положень статті 42 Кодексу законів про працю України, якою визначено, шо при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

ТУ ССО у Луганській області є окремою юридичною особою та саме територіальне управління виступало роботодавцем для позивача.

Згідно зі штатом № 10/2320 територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, затвердженим наказом ССО від 11.12.2020 № 679 «Про введення в дію штатів територіальних управлінь Служби судової охорони», зокрема, у складі керівництва визначено окрему штатну посаду «Заступник начальника територіального управління», спеціальне звання полковник Служби судової охорони, кількість посад 1.

Зазначену посаду в ТУ ССО у Луганській області обіймав саме позивач. Інші співробітники на посаді заступника начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області не утримувались, в тому рахунку і по-за штатом.

Відповідно до переліку змін до штату територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, затвердженого наказом ССО від 18.10.2022 № 439, зокрема, у командуванні територіального управління скорочується посада «Заступник начальника територіального управління» - спеціальне звання полковник Служби судової охорони, кількість посад - 1.

Отже, положення частини першої статті 42 КЗпП України в даному випадку не застосовні, оскільки відсутні працівники ТУ ССО у Луганській області для визначення серед них того, у кого є переважне право на залишення на роботі в зазначеному органі державної влади (юридичній особі) на посаді - «Заступник начальника територіального управління».

Суд першої інстанції помилково застосував положення статті 42 КЗпП України при вирішенні питання щодо правомірності звільнення позивача з посади в ТУ ССО у Луганській області.

Крім того, наведений судом першої інстанції розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу суперечить Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

У оскаржуваному рішенні судом наведено розрахунок середньоденного грошового забезпечення, який здійснено з урахуванням грошового забезпечення позивача за жовтень - листопад 2022 року.

Однак ці розрахунки суду суперечать Порядку № 100, оскільки позивач з 28 листопада 2022 року по 07 грудня 2017 року перебував на лікарняному. Вказані обставини підтверджуються листком непрацездатності № 5246523-1, копіями виписок з медичної картки позивача, які були досліджені судом, а факт лікування позивача з 28.11.2022 по 07.12.2022 був встановлений судом під час судового розгляду.

Тому останніми двома повністю відпрацьованими місяцями роботи позивача є вересень жовтень 2022 року. Відповідно до довідки ТУ ССО у Луганській області про доходи (грошове забезпечення) ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2022 р. по 31 жовтня 2022 р. № 5/105-23 від 03.05.2023 (додається) грошове забезпечення позивача у вересні 2022 року 35767,88 грн за відпрацьованих 30 календарних діб, у жовтні 2022 року склало 35767,88 грн за відпрацьовану 31 календарну добу, усього 71535,76 грн.

Отже, середньоденне грошове забезпечення становить 1172,72 грн. (71535,76 грн. : 61 календарний день). При цьому судом у оскаржуваному рішенні помилково зазначено інший розмір середньоденного грошового забезпечення позивача 1177,06 грн.

На підставі викладеного, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо протиправності наказу ССО від 16.12.2022 № 1117 о/с та наказу ТУ ССО у Луганській області від 19.12.2022 № 423 о/с, оскільки вони видані на підставі приписів трудового законодавства, в межах наданих повноважень та з додержанням належної процедури, а тому відсутні правові підстави для поновлення позивача на посаді заступника начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області та стягнення з Управління на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки позивача було звільнено зі служби на законних підставах з дотриманням установленого трудовим законодавством порядку, то відсутні правові підстави для застосування судом положень статті 1167 ЦК України та вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними.

З цих мотивів відсутні підстави для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідачем 2 подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт зазначив, що наказом Служби судової охорони від 18.10.2022 №439 «Про внесення змін до штату територіального управління Служби судової охорони у Луганській області» затверджено перелік змін до штату територіального управління Служби судової охорони у Луганській області та доручено начальнику ТУ ССО у Луганській області оголосити зміни до штату протягом двох місяців із дати отримання наказу.

Згідно Переліку змін до штату ТУ ССО у Луганській області посади 1) заступника начальника територіального управління зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони; 2) заступника начальника територіального управління (зі служби) зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони; 3) заступника начальника територіального управління (з забезпечення) зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони скорочено, натомість введено посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони.

У зв`язку з проведеними організаційно-штатними змінами в Службі наказом Служби судової охорони від 18.10.2022 № 915 о/с зобов`язано начальників територіальних управлінь Служби судової охорони (особам, які виконують їх обов`язки) відповідно до ст. 49-2 Кодексу законів про працю України персонально попередити про наступне вивільнення підпорядкованих заступників начальника територіального управління та запропонувати їм переведення за їхньою згодою на вакантні посади (рівнозначні чи нижчі за наявності таких на момент попередження) та забезпечити вжиття інших заходів в порядку та строки встановленні законодавством.

19.10.2022 начальником ТУ ССО у Луганській області позивача повідомлено про заплановане вивільнення і запропоновано йому наявні вакантні посади, від яких він відмовився.

Організаційно-штатні зміни відбувалися не лише в територіальному управлінні Служби судової охорони у Луганській області, посади заступників начальників територіальних управлінь, заступників начальників територіальних управління (зі служби), заступників начальників територіальних управління (з забезпечення) були скорочені майже у всіх 24 територіальних управліннях Служби, натомість введено одну посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) в кожному територіальному управлінні, а тому питання визначення переважного права залишення на роботі набрало масового характеру.

Тобто 48 із 72 посад було скорочено, та із 72 заступників начальників, які несли службу в територіальних управліннях повинно було залишитись лише 24, і майже для всіх заступників посади були рівнозначними і право на зайняття вакантної посади в ТУ Служби в Луганській області, мав не лише ОСОБА_1 оскільки посади заступників територіальних управлінь відносяться до номенклатура Голови Служби.

Саме з метою забезпечення рівних умов та соціального захисту всіх співробітників Служби судової охорони, (зокрема й співробітників територіального управління Служби судової охорони у Луганській та області, посади яких підпадали скороченню), було видано наказ Служби судової охорони від 12.12.2022 № 533 про проведення засідання Комісії, щодо визначення переважного права працівників Служби, на залишення на роботі в разі їх вивільнення у зв`язку зі змінами та реорганізацією Служби.

Висновки суду, що в ході судового розгляду справи відповідачами не було надано належні та допустимі докази, які свідчать про обґрунтованість прийняття оспорюваних наказів про звільнення позивача з займаної посади. Натомість доводи позивача про порушення з боку відповідачів порядку звільнення його з посади знайшли своє підтвердження є необгрунтованими, оскільки Службою було дотримано всі вимоги трудового законодавства, а саме: позивача у встановленому порядку було повідомлено про скорочення його посади та наступне вивільнення, було запропоновано всі наявні вакантні посади в ТУ ССО у Луганській області (від яких він відмовився), визначення переважного права залишення на нововведеній посаді заступника (яка була рівнозначною для більшості співробітників посади, яких підпадали під скорочення) проводилось Комісією, за результатами, якої було прийнято рішення про звільнення або залишення на посадах співробітників Служби, зокрема й ОСОБА_1 .

Щодо висновків суду, що рішення Комісії про визначення переважного права працівників Служби на залишення на роботі відбулося з порушенням статті 2 КАСУ.

Згідно зі статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

З метою забезпечення рівних умов та соціального захисту співробітників Служби судової охорони, наказом Служби судової охорони від 12.12.2022 № 533 призначено проведення засідання Комісії, щодо визначення переважного права працівників Служби, на залишення на роботі в разі їх вивільнення у зв`язку зі змінами та реорганізацією Служби.

Комісія розглянувши матеріали та дослідивши результати службової діяльності, фахову кваліфікацію та продуктивність праці кандидатів на зайняття вакантних посад заступників начальників територіальних управлінь (з організації діяльності) вирішила, що ОСОБА_3 немає переважного права на залишення на службі та призначення на посаду заступника начальника (з організації діяльності) ТУ ССО у Луганській області. В свою чергу, переважне право на залишення на службі було визначено ОСОБА_4 , заступнику начальника територіального управління (зі служби) Служби судової охорони у Кіровоградській області (протокол засідання Вищої атестаційної комісії з визначення співробітників, які мають переважного право на залишення на роботі в разі їх вивільнення у зв`язку зі змінами та реорганізацією Служби від 13.12.2022 № 1), виходячи з наступного.

Комісією при ухваленні рішення було враховано наступні матеріали на кандидатів на посаду: службові характеристики, послужні списки із зазначенням заохочень та дисциплінарних стягнень, відомості про освіту, підвищення кваліфікації та інше. Також під час аналізу результатів службової діяльності, фахову кваліфікацію та продуктивність праці кандидатів було взято до уваги функціональні обов`язки, які було покладено на кандидатів при проходженні служби на попередніх посадах.

ОСОБА_5 здійснював безпосереднє керівництво, координацію та контроль за основними напрямами діяльності Служби судової охорони (в межах відповідної області) визначеними законодавством, .

Відповідно до Функціональних обов`язків заступника начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, ОСОБА_1 забезпечував, організовував та координував роботу підпорядкованих підрозділів, а саме: відділ професійної підготовки та підвищення кваліфікації, відділу оперативно-чергової служби, служби інформаційно-аналітичного забезпечення, комендантського взводу та головного спеціаліста (з охорони праці та пожежної безпеки).

Тоді як функціональні обов`язки ОСОБА_1 на посаді заступника начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області передбачали значно вужчий обсяг повноважень та функцій.

Крім того, суд не взяв до уваги, що Комісією були дослідженні всі документи, які мають значення для вирішення питання переважного права на залишення роботі: службові характеристики; функціональні обов`язки з визначеними кваліфікаційними вимогами та обсягом завдань, які було покладено на співробітників; документи про освіту, які свідчать про відповідну кваліфікацію; інформацію про склад сім`ї; наявність посвідчень УБД, тощо.

На думку апелянта, процедура звільнення позивача зі служби в Службі судової охорони через скорочення штатів, проведена у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому спірний наказ Служби судової охорони від 16.12.2022 №1117о/с про звільнення позивача зі служби за підпунктом 4 пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження Служби співробітниками Служби судової охорони (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів) у запас Збройних сил України є законним.

Крім того, наведений судом першої інстанції розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу суперечить Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

У рішенні судом наведено розрахунок середньоденного грошового забезпечення, який здійснено з урахуванням грошового забезпечення позивача за жовтень - листопад 2022 року.

Однак ці розрахунки суду суперечать Порядку № 100, оскільки позивач з 28 листопада 2022 року по 07 грудня 2017 року перебував на лікарняному. Вказані обставини підтверджуються листком непрацездатності № 5246523-1, копіями виписок з медичної картки позивача, які були досліджені судом, а факт лікування позивача з 28.11.2022 по 07.12.2022 був встановлений судом під час судового розгляду.

Тому останніми двома повністю відпрацьованими місяцями роботи є вересень жовтень 2022 року.

Отже, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 1172,72 грн. (71535,76 грн. : 61 календарний день).

Таким чином, помилковим є висновок суду щодо протиправності наказу ССО від 16.12.2022 № 1117 о/с та наказу ТУ ССО у Луганській області від 19.12.2022 № 423 о/с, оскільки вони видані на підставі приписів трудового законодавства, в межах наданих повноважень та з додержанням належної процедури, а тому відсутні правові підстави для поновлення позивача на посаді заступника начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області та стягнення з територіального управління середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг професійної правової допомоги в сумі 14000 грн. є необґрунтованим, неспівмірним та не доведений належними доказами.

Щодо стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. (разом 10000 грн.) судом було взято до уваги доводи, різні медичні довідки, результати аналізів, МРТ, щодо погіршення стану позивача. Але ці матеріали є результатом нещасного випадку, який стався з позивачем 01.04.2022 року, тобто за 8 місяців до звільнення, а тому не можуть бути взятими до уваги судом як доказ моральних страждань пов`язаних зі звільненням, оскільки зазначене погіршення стану здоров`я є результатом нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 (за результатами якого службою проводилось службове розслідування).

Таким чином моральна шкода в сумі 5000 грн. (разом 10000 грн.) є необґрунтованою, неспівмірною та недоведеною належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що всі документи у цій справі, що надійшли в паперовому вигляді або через офіційну електронну пошту суду скановано та експортовано в КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Представники відповідачів в судовому засіданні підтримали доводи апеляційних скарг, проти чого заперечував представник позивача.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчив доводи апеляційних скарг, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для зміни рішення, виходячи з наступного.

Позивач з 1998 року проходив службу в органах внутрішніх справ, з 12.02.2020 року прийнятий на службу до Служби судової охорони на посаду заступника начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області та присвоєно у порядку переатестування спеціальне звання підполковник Служби судової охорони, що підтверджується витягом з наказу № 47о/с від 12.02.2020 року, витягом з наказу № 17о/с від 13.02.2020 року. Згодом позивачу присвоєно звання полковника, 12.02.2020 року прийняв присягу співробітника Служби судової охорони.

18.10.2022 Службою судової охорони прийнято наказ «Про внесення змін до штату територіального управління Служби судової охорони у Луганській області» № 439 за підписом тимчасового виконувача обов`язків Голови О. Білецького, яким затверджено перелік змін до штату територіального управління Служби судової охорони у Луганській області та доручено начальнику ТУ ССО у Луганській області оголосити зміни до штату протягом двох місяців із дати отримання наказу.

Згідно Переліку змін до штату ТУ ССО у Луганській області посади: 1) заступника начальника територіального управління зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони; 2) заступника начальника територіального управління (зі служби) зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони; 3) заступника начальника територіального управління (з забезпечення) зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони скорочено, натомість введено посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони.

Наказом № 915 о/с від 18.10.2022 року за підписом тимчасового виконувача обов`язків голови Служби судової охорони О. Білецького зобов`язано начальникам територіальних управлінь Служби судової охорони (особам, які виконують їх обов`язки) відповідно до ст. 49-2 Кодексу законів про працю України персонально попередити про наступне вивільнення підпорядкованих заступників начальника територіального управління та запропонувати їм переведення за їхньою згодою на вакантні посади (рівнозначні чи нижчі за наявності таких на момент попередження) та забезпечити вжиття інших заходів в порядку та строки, встановлені законодавством.

Начальником ТУ ССО у Луганській області В. Абрамовим 19.10.2022 року повідомлено позивача під підпис про заплановане вивільнення і запропоновано йому наявні вакантні посади: 1) начальника відділу матеріально-технічного забезпечення ТУ ССО у Луганській області; 2) провідного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення ТУ ССО у Луганській області; 3) провідного спеціаліста відділу оперативно-чергової служби ТУ ССО у Луганській області.

За витягом з наказу Служби судової охорони № 1117о/с від 16.12.2022 року «По особовому складу» звільнено зі служби в Службі судової охорони за підпункту 4 пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів) у запас Збройних Сил України: полковника Служби судової охорони ОСОБА_1 , заступника начальника територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, 19 грудня 2022 року. Підстава: повідомлення про заплановане вивільнення.

Наказом ТУ ССО у Луганській області № 423 о/с від 19.12.2022 року ОСОБА_1 звільнено зі служби судової охорони в запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) відповідно до підпункту 4 пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів).

За ст. 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах. Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України. Керівництво діяльністю Служби судової охорони здійснює Голова Служби судової охорони, який призначається на посаду за результатами відкритого конкурсу і звільняється з посади Вищою радою правосуддя. Голова Служби судової охорони має заступників, які за його поданням призначаються на посади за результатами відкритого конкурсу і звільняються з посад Вищою радою правосуддя. Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби. Граничну чисельність центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби судової охорони затверджує Державна судова адміністрація України. Рішення про утворення територіальних підрозділів Служби судової охорони приймається Головою Служби за погодженням з Державною судовою адміністрацією України. Структуру та штатну чисельність центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби судової охорони затверджує Голова Служби за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 статті 162-1 Закону № 1402-VIII до працівників Служби судової охорони належать особи, яким присвоєно спеціальні звання співробітників Служби судової охорони, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони.

Порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони регулюється цим Законом та положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

Трудові відносини працівників, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони, регулюються законодавством України про працю.

За ч. 2 статті 163 Закону № 1402-VIII призначення на посади та звільнення з посад співробітників Служби судової охорони у центральному органі управління та керівників і заступників керівників територіальних підрозділів Служби здійснюється Головою Служби судової охорони, а інших співробітників Служби судової охорони у територіальних підрозділах - керівниками відповідних територіальних підрозділів.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 04.04.2019 року № 1052/0/15-19 затверджено Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (далі - Положення).

За пп. 4 пункту 2 розділу XII Положення співробітник звільняється зі служби, а служба припиняється у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів.

Звільнення співробітників зі Служби здійснюється керівниками (начальниками), яким таке право надано відповідно до номенклатури посад (п. 3 розділу XII Положення).

Наказом Служби судової охорони від 18.10.2022 року № 915 о/с, у зв`язку з проведеними організаційно-штатними змінами в Службі, зобов`язано начальників територіальних управлінь Служби судової охорони (особам, які виконують їх обов`язки) відповідно до ст. 49-2 Кодексу законів про працю України персонально попередити про наступне вивільнення підпорядкованих заступників начальника територіального управління та запропонувати їм переведення за їхньою згодою на вакантні посади (рівнозначні чи нижчі за наявності таких на момент попередження) та забезпечити вжиття інших заходів в порядку та строки, встановленні законодавством.

За ст. 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи.

Згідно п. 19 Положення про службу судової охорони, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 04.04.2019 року № 1051/0/15-19, голова Служби, зокрема: очолює Службу та здійснює керівництво її діяльністю; призначає на посаду та звільняє з посади керівників територіальних підрозділів (територіальних управлінь) та їх заступників; затверджує штатний розпис (штат) Центрального апарату Служби, штатний розпис (штат) та кошторис територіальних підрозділів Служби.

За п. 20 цього Положення голова Служби з питань, що належать до його повноважень, видає накази, розпорядження та доручення, організовує та контролює їх виконання.

Щодо доводів позивача про те, що посада заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) не була йому запропонована всупереч вимогам чинного законодавства.

За ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи.

Начальником ТУ ССО у Луганській області 19.10.2022 року повідомлено позивача про заплановане вивільнення і запропоновано йому наявні вакантні посади, які є нижчими та від яких він відмовився, а саме: 1) начальника відділу матеріально-технічного забезпечення ТУ ССО у Луганській області; 2) провідного спеціаліста відділу матеріально-технічного забезпечення ТУ ССО у Луганській області; 3) провідного спеціаліста відділу оперативно-чергової служби ТУ ССО у Луганській області.

Згідно переліку змін до штату ТУ ССО у Луганській області одночасно скорочувалося три рівнозначні посади: 1) заступника начальника територіального управління зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони; 2) заступника начальника територіального управління (зі служби) зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони; 3) заступника начальника територіального управління (з забезпечення) зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони. Натомість вводилася одна посада заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони.

Відповідачами не заперечується, що станом на 19.10.2022 року посади, які також скорочувалися згідно організаційно-штатних змін, а саме - заступника начальника територіального управління (зі служби) та заступника начальника територіального управління (з забезпечення) в ТУ ССО у Луганській області були вакантними.

Крім того, відповідачами не заперечується, що посади заступника начальника територіального управління (яку займав позивач) та заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) (яка вводилася), є рівнозначними.

За пп. 2 пункту 6 Розділу VI Порядку проходження служби співробітниками Служби судової охорони призначення співробітників (переміщення по службі) здійснюється на рівнозначні посади у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів.

Згідно повідомлень про заплановане звільнення від 19.10.2022 року та від 15.12.2022 року позивачу не було запропоновано посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності), яка була введена до штату територіального управління Служби судової охорони у Луганській області згідно з наказом Служби судової охорони «Про внесення змін до штату територіального управління Служби судової охорони у Луганській області» від 18.10.2022 року № 439.

Крім того, суду не надано відомостей, що позивач в силу своєї кваліфікації не міг зайняти посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) станом на дату попередження про наступне вивільнення. Натомість представник відповідача № 1 пояснила в суді, що кваліфікаційні вимоги до особи, що претендує на зайняття посади заступника начальника територіального управління (з організації діяльності), станом на дату попередження позивача про наступне вивільнення не було визначено.

Представник ТУ ССО у Луганській області пояснив, що посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) не було запропоновано позивачу, оскільки ця посада відноситься до номенклатури голови Служби судової охорони.

За ст. 49-2 КЗпП України пропозиція працівникові іншої роботи здійснюється власником або уповноваженим ним органом.

Суд зазначає, що посада заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) не була запропонована позивачу ані Територіальним управлінням Служби судової охорони у Луганській області, ані Службою судової охорони.

Крім того, на день попередження позивача про звільнення не було оголошено конкурс на посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності). У подальшому такий конкурс оголошено згідно наказу Служби судової охорони від 24.11.2022 року № 503 «Про оголошення конкурсу на заняття вакантних посад співробітників Служби судової охорони» та скасовано наказом Служби судової охорони від 02.12.2022 року № 510 «Про відміну проведення конкурсу на заняття вакантних посад співробітників Служби судової охорони».

З огляду на вищевикладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вакантну посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) не було запропоновано позивачу всупереч вимогам чинного законодавства.

Щодо посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідачем не було взято до уваги його переважне право на залишення на роботі.

Стаття 42 КЗпП України визначає переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат;

11) працівникам, які є членами пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення добровільної пожежної охорони не менше року.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

За матеріалами справи організаційно-штатні зміни відбувалися не лише в територіальному управління Служби судової охорони у Луганській області, але й в інших областях, зокрема, скорочено посади заступників начальників територіальних управлінь та введено одну посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності).

Крім того, відбулося засідання Вищої атестаційної комісії з визначення співробітників Служби судової охорони, які мають переважне право на залишення при вивільненні у зв`язку зі змінами та реорганізацією Служби судової охорони, що підтверджується протоколом від 13.12.2022 року № 1, на якому розглядалося питання переважного права на залишення на роботі, в тому числі і щодо позивача. За результатами розгляду цього питання комісія вирішила, що переважне право на залишення на службі та призначення на посаду заступника начальника ТУ ССО у Луганській області має ОСОБА_4 .

Розглянувши протокол засідання Вищої атестаційної комісії з визначення співробітників Служби судової охорони, які мають переважне право на залишення при вивільненні у зв`язку зі змінами та реорганізацією Служби судової охорони, від 13.12.2022 року № 1 (далі Протокол), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення прийнято комісією з порушенням вимог щодо обґрунтованості та добросовісності, визначених статтею 2 КАС України, з таких підстав.

В ходів розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що Комісія дослідила зазначене питання та не встановила у позивача переважного права на залишення на службі. Як у позивача, так і у ОСОБА_4 , який на той час працював у Територіальному управлінні Служби судової охорони у Кіровоградській області та якого у подальшого було призначено на посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) Служби судової охорони у Луганській області, наявний статус учасника бойових дій та обидва мають на утриманні двох малолітніх дітей. При цьому така інформація взагалі не відображена в Протоколі.

Крім того, в Протоколі відсутні відомості, що комісія взагалі досліджувала питання про те, що позивач є єдиним працівником у сім`ї з самостійним заробітком, що згідно з пунктом 2 частини другої статті 42 КЗпП України є обставиною, яка надає перевагу в залишенні на роботі. Зазначене підтверджується довідкою форми ОК5 на ім`я дружини позивача - ОСОБА_6 .

Відповідач зазначив, що ОСОБА_4 має науковий ступінь кандидата юридичних наук. Проте відповідно до Функціональних обов`язків заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) Служби судової охорони у Луганській області, затверджених начальником ТУ ССО у Луганській області 20.12.2022, у розділі «Кваліфікаційні вимоги» наявність наукового ступеню не визначено обов`язковою вимогою.

За ч. 1 статті 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Зі зімсту Протоколу не вбачається, яким чином Комісією розглядалося питання продуктивності праці, зазначено лише, що таке питання розглянуто.

Суд зазначає, що порівняння показників роботи ТУ ССО у Луганській області, де працював позивач ОСОБА_1 та ТУ ССО у Кіровоградській області, де працював ОСОБА_4 , свідчать на користь першого. За інформацією Управління інформаційно-аналітичної роботи щодо узагальненої рейтингової оцінки за підсумками службової діяльності Служби судової охорони у 2020 році та 2021 році Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області у 2020 році було визнано в рейтингу з двадцяти чотирьох областей на дев`ятому місці, а в 2021 році - на тринадцятому місці. При цьому територіальне управління Служби судової охорони у Кіровоградській області у 2020 році було визнано в рейтингу з двадцяти чотирьох областей на двадцять третьому місці, а в 2021 році - на двадцять першому місці.

Таким чином, інформацію Управління інформаційно-аналітичної роботи щодо узагальненої рейтингової оцінки за підсумками службової діяльності територіальних управлінь Служби судової охорони у 2020 році та 2021 році Комісія під час засідання 13.12.2022 року не врахувала.

Також, Комісією не досліджувалося питання наявності у позивача переважного права на залишення на роботі як працівника, якому залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Отже, комісією не було належним чином досліджено інформацію щодо наявності у позивача переважного права на залишення на роботі, вказане питання розглянуто формально та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Щодо доводів позивача про можливість оголошення та проведення конкурсу на зайняття посади заступника начальника (з організації діяльності) ТУ ССО у Луганській області.

За п. 1 розділу IV Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони призначення на посади співробітників Служби (крім призначення на рівнозначні або нижчі посади) здійснюється виключно за результатами конкурсу, що проводиться Державною судовою адміністрацією України в порядку, визначеному Вищою радою правосуддя.

Згідно п. 6 Розділу VI Положення призначення співробітників (переміщення по службі) здійснюється:

1) на вищі посади за результатами конкурсу, що проводиться Державною судовою адміністрацією України в порядку, визначеному Вищою радою правосуддя;

2) на рівнозначні посади:

в інтересах служби для більш доцільного використання за фахом чи досвідом практичної роботи;

за особистим проханням з урахуванням ділових і особистих якостей, рівня професійної підготовки і досвіду практичної роботи;

у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів;

в зв`язку зі скасуванням допуску до державної таємниці;

за сімейними обставинами;

за станом здоров`я;

3) на нижчі посади:

у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів;

за станом здоров`я на підставі висновку медичної комісії;

з урахуванням ділових і особистих якостей, рівня професійної підготовки і досвіду практичної роботи за результатами атестації;

за особистим проханням;

у порядку накладення дисциплінарного стягнення.

Призначення на посади та звільнення з посад співробітників Служби у центральному органі управління та керівників (начальників) територіальних підрозділів Служби, їх заступників здійснюються Головою Служби, а інших співробітників у територіальних підрозділах керівниками (начальниками) відповідних територіальних підрозділів Служби відповідно до номенклатури (п. 7 Розділу VI).

Переведення з вищих посад на нижчі у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів здійснюється прямими начальниками у межах наданих їм прав щодо призначення на посади за умови відсутності можливості призначити співробітника на рівнозначну посаду в цьому ж центральному органі управління чи територіальному підрозділі (п. 8 Розділу VI).

Співробітники, які переведені на нижчі посади у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів, мають переважне право на просування по службі. При цьому особи, які відповідають вимогам для заміщення вищих посад, протягом одного року призначаються на посади не нижчі за ті, з яких вони були переведені (за наявності вакантних посад) (п. 11 Розділу VI).

Таким чином, проведення конкурсу на рівнозначні або нижчі посади у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів чинними нормами законодавства не визначено, вимога щодо проведення конкурсу міститься лише при призначенні на вищу посаду. А тому у цій частині доводи позивача не заслуговують на увагу.

За ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не було надано належні та допустимі докази, які свідчать про обґрунтованість прийняття оспорюваних наказів про звільнення позивача з займаної посади.

Враховуючи викладене, апеляційнйи суд погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправними та сккасування наказів відповідачів № 1117 о/с від 16.12.2022 року, № 423 о/с від 19.12.2022 року про звільнення позивача, поновлення позивача на посаді, з якої було звільнено.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За пп. «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Згідно п. 2 вказаного Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

За п. 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 року № 384 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, який визначає механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони.

За п.п. 3, 4 розділу І цього Порядку грошове забезпечення співробітникам Служби (далі співробітники) визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби, інтенсивності та умов служби, почесного звання, спортивного звання.

Грошове забезпечення включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення; 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За п. 14 розділу І цього Порядку при виплаті співробітникам грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення сум щомісячних основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Таким чином, розрахунок середньоденного грошового забезпечення проводиться шляхом ділення суми грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом двох місяців календарні дні на число відпрацьованих календарних днів.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду від 23.08.2023 року про витребування доказів, відповідачем надано довідку про середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 та відомості з вебпорталу ПФУ щодо тимчасової непрацездатності позивача згідно листка непрацездатності № 5246523-1, згідно якого позивач перебував на лікарняному з 28.11.2022 року по 07.12.2022 року. Таким чином, останніми двома повними відпрацьованими місяцями роботи позивача є вересень - жовтень 2022 року.

При цьому, судом першої інстанції, в порушення вимог Порядку № 100, наведено розрахунок середньоденного грошового забезпечення, який здійснено з урахуванням грошового забезпечення позивача за жовтень - листопад 2022 року.

Згідно довідки ТУ ССО у Луганській області про середню заробітну плату позивача за період вересень-жовтень 2022 року № 5/116-23 від 15.09.2023 року грошове забезпечення позивача у вересні 2022 року - 35767,88 грн. за відпрацьованих 30 календарних діб, у жовтні 2022 року - 35767,88 грн. за 31 календарний день, всього 71535,76 грн.

Отже, середньоденне грошове забезпечення становить 1172,72 грн. (71535,76 грн. : 61 календарний день).

Оскільки день звільнення (19 грудня 2022 року) є останнім робочим днем позивача, то період вимушеного прогулу розпочинається з наступної дати, що слідує за днем звільнення, тобто з 20 грудня 2022 року.

Отже, вимушений прогул позивача слід обраховувати з 20 грудня 2022 року по день винесення судом рішення 13 квітня 2023 року, що складає 115 календарних днів (у грудні 2022 року 12 календарних днів, у січні 2023 року 31 календарний день, у лютому 2023 року 28 календарних днів, у березні 2023 року 31 календарний день, у квітні 2023 року 13 календарних днів).

Відповідно, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 134862,80 грн. (1172,72 грн х 115 календарних днів), який підлягає стягненню з Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області на користь позивача.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Таким чином, Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області, як податковий агент відповідно до норм Податкового кодексу України та як страхувальник відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зобов`язане виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 35767,88 грн. належить до негайного виконання.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 25000 грн.

В обґрунтування цієї вимоги позивач зазначив, що моральна шкода, завдана позивачеві неправомірними діями відповідачів, полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу та ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, яке виразилося у неможливості продовжувати звичний рівень життя, працювати у звичному режимі, забезпечувати сім`ю, оскільки позивач є єдиним утримувачем у своїй родині, сплачувати за оренду житла та комунальні послуги, оскільки позивач є внутрішньо переміщеною особою.

В результаті цих переживань у позивача погіршився стан здоров`я і він був вимушений звертатися до медичних закладів за наданням медичної допомоги та проходити курс лікування, що підтверджується відповідними записами в амбулаторній картці позивача, оскільки ним 01.04.2022 під час виконання службових обов`язків була отримана закрита черепно-мозкова травма і позивач раніше по цій травмі проходив лікування та стабілізував стан свого здоров`я, а неправомірні дії відповідачів призвели до переживань, тривожності, розладу сну, запаморочення, дифузного головного болю, загальної слабкості і, як наслідок, було рекомендовано МРТ головного мозку, в результаті чого позивач змушений був знову проходити лікування.

У зв`язку з чим позивач пережив і продовжує переживати моральні та фізичні страждання.

За ч.ч. 1, 2 статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. При цьому, КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Згідно ч.ч. 1-3 статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За ч. 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За ч. 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Суд бере до уваги доводи позивача про те, що порушення його трудових прав внаслідок незаконного звільнення призвело до заподіяння йому моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, та призвело також до погіршення стану здоров`я, на підтвердження чого надано виписку із медичної картки. Також суд вважає слушними доводи позивача про те, що моральна шкода також полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, яке виразилося у неможливості продовжувати звичний рівень життя, працювати у звичному режимі, забезпечувати сім`ю, позаяк позивач є єдиним утримувачем у своїй родині, сплачувати за оренду житла та комунальні послуги, оскільки позивач є внутрішньо переміщеною особою.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях доходить висновку, що незаконне звільнення є втручанням у право заявника на повагу до його приватного життя. Суд зазначає, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру» (див. рішення від 7 серпня 1996 року у справі «С. проти Бельгії» (С. v. Belgium), п. 25, Reports 1996-III). Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом» (див. рішення у справі «Прітті проти Сполученого Королівства» (Pretty v. the United Kingdom), заява № 2346/02, п. 61, ECHR 2002-III). Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом (див. рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Нємець проти Німеччини» (Niemietz v. Germany), п. 29, Series А № 251-В). Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (див. рішення у справах «Сідабрас та Джяутас проти Литви» (), заяви №№ 55480/00 та 59330/00, п. 47, ECHR 2004-VIII, та «Бігаєва проти Греції» (Bigaeva v. Greece), заява № 26713/05, пп. 22-25, від 28 травня 2009 року). Схожим чином, звільнення з посади було визнане втручанням у право на повагу до приватного життя (див. рішення від 19 жовтня 2010 року у справі «Озпінар проти Туреччини» (), заява № 20999/04, пп. 43-48). Насамкінець, стаття 8 Конвенції охоплює питання захисту честі та репутації як частину захисту права на повагу до приватного життя (див. рішення у справах «Пфайфер проти Австрії» (Pfeifer v. Austria), заява № 12556/03, п. 35, від 15 листопада 2007 року, та «А. проти Норвегії» (А. v. Norway), заява № 28070/06, пп. 63 та 64, від 9 квітня 2009 року).

Враховуючи обставини справи, надані докази, ступінь моральних страждань та переживань, виходячи з принципів розумності та справедливості, на відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення 10000 грн. солідарно з відповідачів по 5000 грн.

Щодо судових витрат.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, на підтвердження здійснення правової допомоги суду має бути надано докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 1 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Суд не може втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всього розміру гонору до суму, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача у разі задоволення позову, судом має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У той же час, аналізуючи здійснені адвокатом послуги за критеріями, визначеними у ч. 5 ст. 134 КАС України та на предмет неминучості - критерію, що застосовується Європейським судом з прав людини, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 5 ст. 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 24000 грн..

В якості доказів надання та оплати адвокатських послуг представником позивача надано: договір про надання правової допомоги адвокатом від 08.12.2022 року № 38, додаткова угода від 12.04.2023 року № 3 до договору про надання правової допомоги адвокатом № 38 від 08.12.2022, квитанція до прибуткового касового ордера від 18.01.2023 року № 3, акт наданих послуг від 12.04.2023 року № 1, розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу від 12.04.2023 року.

Суд першої інстанції вважав, що заявлена сума витрат не відповідає реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, а також розумності їхнього розміру, тобто, фактичного та обґрунтованого понесення витрат.

Водночас, враховуючи викладене, виходячи з конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, а також відповідає розміру ціни позову, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в сумі 14000 грн. солідарно з відповідачів по 7000 грн. з кожного.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції частково вірно вирішив справу, внаслідок невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справ в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній та резолютивній частинах, враховуючи встановлені апеляційним судом обставини та здійснені розрахунки.

Керуючись ст.ст. 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Територіального управління служби судової охорони у Луганській області, Служби судової охорони України - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року у справі № 360/47/23 за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Територіального управління служби судової охорони у Луганській області, Служби судової охорони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - змінити в мотивувальній частині щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Абзац п`ятий резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року у справі № 360/47/23 змінити шляхом зазначення суми «134862,80 грн. (сто тридцять чотири тисячі вісімсот шістдесят дві гривні 80 копійок)» замість «135361,90 грн (сто тридцять п`ять тисяч триста шістдесят одна грн 90 коп.)».

Абзац дваданцятий резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року у справі № 360/47/23 змінити шляхом зазначення суми «35767,88 грн. (тридцять п`ять тисяч сімсот шістдесят сім гривень 88 копійок)» замість «36488,86 грн (тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят вісім грн 86 коп.)».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повний текст постанови складений 25 жовтня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко