Справа № 300/4163/23
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2023 р. справа № 300/4163/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та рішень від 28.03.2023 за № 90, від 06.06.2023 за № 90 та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Відповідач-2) про визнання протиправними дій та рішень від 28.03.2023 за № 90, від 06.06.2023 за № 90 та зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачами оскаржуваними рішеннями, двічі відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру" з підстав відсутності у позивача необхідної вислуги років. Зазначає, що відповідачами не зараховано до її стажу роботи в органах прокуратури період роботи на посаді юрисконсульта та завідуючого юридичним відділом Великоновосілківської районної державної адміністрації з 12.02.1998 до 23.06.1999. Вказаний період роботи позивача не зараховано відповідачами з підстав долучення до заяви поданої через веб-портал Пенсійного фонду України скан-копії з копії трудової книжки та копії дублікату трудової книжки, а не оригіналів. Крім того, зазначає, що Пенсійний фонд України листом від 18.05.2023 вказав на те, що зазначений період можливо зарахувати до вислуги років позивача після надання оригіналів документів, що підтверджують роботу на зазначених посадах. Позивач вважає таку відмову протиправною, тому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення від 28.03.2023 за № 90, від 06.06.2023 за № 90 та зобов`язати призначити з 12.02.2023 пенсію за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру" зарахувавши до її стажу роботи в органах прокуратури спірний період.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку.

17.07.2023 позивачем зазначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недолік усунутий та, згідно заяви про уточнення позовних вимог від 17.07.2023, в якості відповідачів в даній адміністративній справі визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області скористались правом на подання відзиву на позовну заяву від 10.09.2023 та від 12.09.2023 за № 2000-0902-8/126528, що надійшли на адресу суду 11.09.2023 та 13.09.2023 відповідно. Представники відповідачів проти заявлених позовних вимог заперечили з підстав, наведених у відзиві та просили суд в задоволенні позову відмовити (а.с.85-88, 95-97).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (Відповідач-3) як другого відповідача в справі № 300/4163/23.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 06.10.2023. Представник Відповідача-3 проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи, просила в задоволенні позову (а.с.111-113).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 02.08.1991, копія якої міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 у період з 03.01.1996 по 23.06.1999 працювала на посаді юрисконсульта та начальника юридичного відділу Великоновосілківської районної державної адміністрації, з 25.06.1999 і дотепер, працює в органах прокуратури (а.с.25-27).

19.03.2023 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

За результатами розгляду поданих позивачем до заяви документів ГУ ПФУ в Івано-Франківській області листом від 30.03.2023, надіслано позивачу рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 28.03.2023 за №90, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" у зв`язку з відсутністю необхідної вислуги років (а.с.45,46).

Згідно вказаного рішення, відповідач повідомив заявника, що вислуга років позивача на посадах у органах прокуратури становить 23 роки 8 місяців 5 днів, а загальний страховий стаж - 25 років 4 місяці 6 днів. В той же час, при розгляді заяви позивача, відповідачем не зараховано до вислуги років позивача період роботи з 03.01.1996 по 23.06.1999 на посаді юрисконсульта та начальника юридичного відділу Великоновосілківської районної державної адміністрації з підстав неподання сканованої копії оригіналу трудової книжки.

28.05.2023 позивач повторно звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", долучивши при цьому також дублікат трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02.08.1991 (а.с.48-56).

Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

За результатами розгляду поданих позивачем до заяви документів ГУ ПФУ в Івано-Франківській області листом від 09.06.2023, надіслано позивачу рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.06.2023 за №90, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" у зв`язку з відсутністю необхідної вислуги років (а.с.43,44).

Згідно вказаного рішення, відповідач повідомив заявника, що вислуга років позивача на посадах у органах прокуратури становить 23 роки 9 місяців 5 днів, а загальний страховий стаж - 25 років 7 місяців 6 днів. При розгляді заяви позивача, відповідачем не зараховано до вислуги років позивача період роботи з 03.01.1996 по 23.06.1999 на посаді юрисконсульта та начальника юридичного відділу Великоновосілківської районної державної адміністрації з підстав неподання сканованої копії оригіналу трудової книжки. Також, Відповідачем-2 не взято до уваги вказаний період роботи позивача згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02.08.1991, оскільки зазначені періоди не завірені печатками та підписами відповідальних осіб.

Вважаючи відмови відповідачів в призначенні пенсії за вислугу років протиправними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Статтею 86 Закону №1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до частини 1 вказаної статті прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Частиною 6 статті 86 Закону №1697-VII визначено, що до вислуги років, яка дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Таким чином, норми ч.6 ст.86 Закону №1697-VІІ передбачають зарахування до стажу часу роботи особи на посадах державних службовців за наявністю у особи вищої юридичної освіти.

Судом встановлено, що у період у період з 03.01.1996 по 23.06.1999 працювала на посаді юрисконсульта та начальника юридичного відділу Великоновосілківської районної державної адміністрації.

Позивач не заперечує, що на даний час у неї наявний лише дублікат трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02.08.1991, оскільки трудова книжка серії НОМЕР_1 від 02.08.1991 втрачена через повномасштабне вторгнення держави-агресора на територію України, зокрема й через тимчасову окупацію м. Маріуполь, де на той час розташовувалась Донецька обласна прокуратура.

Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 № 301 (301-93-п) "Про трудові книжки працівників" Міністерство праці України, Міністерство юстиції України і Міністерство соціального захисту населення України затвердило Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 (далі Інструкція).

Інструкцією зокрема передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Як встановлено судом, позивачка до заяви від 19.03.2023 долучила копію трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.1991, оригінал якої на час звернення втрачено.

Відтак, суд доходить висновку щодо правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 28.03.2023 за №90, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" у зв`язку з відсутністю необхідної вислуги років, оскільки заявником не долучено скан-копії оригіналу трудової книжки.

Як наслідок, позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

В той же час, суд зазначає, що при звернення із заявою про призначення пенсії від 28.05.2023, позивачем долучено дублікат трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02.08.1991 в якому містяться записи про роботу позивача у період з 03.01.1996 по 23.06.1999 на посаді юрисконсульта та начальника юридичного відділу Великоновосілківської районної державної адміністрації.

Відмовляючи в призначенні пенсії позивачу, Відповідач-2 вказав на те, що не взято до уваги вказаний період роботи позивача згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02.08.1991, оскільки зазначені періоди не завірені печатками та підписами відповідальних осіб.

Разом із тим Відповідач-2 не врахував приписи розділу 5 Інструкції, а саме пункту 5.5 згідно із яким, якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї).

При цьому на першій сторінці трудової книжки, що стала непридатною, робиться надпис "Замість видано дублікат", а книжка повертається її власнику. При працевлаштуванні на нове місце роботи працівник зобов`язаний пред`явити дублікат трудової книжки.

Як встановлено в ході розгляду справи позивачці видано дублікат трудової книжки у зв`язку із втратою первісного документа.

Відповідно до пунктів 5.2. 5.3 Інструкції дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Необхідно також зауважити, що за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивачки конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Аналогічний правовий висновок був сформований Верховним Судом у Постанові від 30.09.2021 року по справі № 300/860/17.

З огляду на приписи вищенаведених нормативно-правових актів, а також встановлених у ході розгляду справи обставин, позивачу протиправно не зараховано до її страхового стажу спірний період, оскільки він підтверджений дублікатом трудової книжки, який виданий юридичною особою за місцем роботи позивача.

Більше того, факт роботи позивача у період з 03.01.1996 по 23.06.1999 на посаді юрисконсульта та начальника юридичного відділу Великоновосілківської районної державної адміністрації, підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 12.04.2023 за №07-449вих-23 Донецької обласної прокуратури про урахування вказаного періоду роботи до вислуги років прокурора при встановленні відповідної надбавки (а.с.21).

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.06.2023 за №90, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" у зв`язку з відсутністю необхідної вислуги років, є протиправним та підлягає до скасування.

Відтак, враховуючи наведене,період роботи позивача з 03.01.1996 по 23.06.1999 на посаді юрисконсульта та начальника юридичного відділу Великоновосілківської районної державної адміністрації підлягає зарахуванню до вислуги років, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру".

Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Суд також зазначає, що згідно з пунктом 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З системного аналізу вищезазначених норм слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача.

Так, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Так умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії за вислугу років визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про призначення пенсії. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - призначити або відмовити в такому призначенні, однак виключно у тому випадку, коли для цього є законні підстави. За законом в спірних правовідносинах у відповідача немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи висновок суду про необхідність зарахування спірних періодів до вислуги років, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру", така вислуга років становитиме більше обов`язкових 25 років.

Зважаючи на те, що судом встановлено протиправність рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, (як відповідний територіальний орган Пенсійного фонду до якого зверталася із заявою позивач) призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з 28.05.2023, з урахуванням періоду роботи позивача з 03.01.1996 по 23.06.1999 на посаді юрисконсульта та начальника юридичного відділу Великоновосілківської районної державної адміністрації, що є належним способом захисту та поновлення порушеного права позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про часткове обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суду надано право покласти судові витрати у справі повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 3220,80 грн. згідно квитанції №43008 від 01.07.2023 (а.с.1).

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області частину сплаченого судового збору в розмірі 2147,20 грн., як зі сторони, внаслідок неправильного рішення якої виник спір.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (, вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022) про визнання протиправними дій та рішень від 28.03.2023 за № 90, від 06.06.2023 за № 90 та зобов`язання до вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.06.2023 за № 90 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) зарахувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", період роботи з 03.01.1996 по 23.06.1999 на посаді юрисконсульта та начальника юридичного відділу Великоновосілківської районної державної адміністрації.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) призначити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України "Про прокуратуру", починаючи з 28.05.2023.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) частину сплаченого судового збору в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.