Справа № 550/1128/23
Суддя: Хоменко Д. Є.
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 550/1128/23
Провадження № 2-а/550/14/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року смт. Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Хоменко Д.Є.,

за участю секретаря судового засідання Томас Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та інспектора батальйону №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Шмаровоза Дмитра Дмитровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції та інспектора батальйону №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Шмаровоза Дмитра Дмитровича, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАТ №7726940 від 13.09.2023.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.09.2023 о 12 год 36 хв на нього згідно вищевказаної постанови серії ЕАТ №7726940 інспектором батальйону №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Шмаровозом Дмитром Дмитровичем накладено стягнення у виді штрафу за порушення вимог ч. 4 ст. 122 КУпАП, зокрема за перевищення встановленого обмеження швидкості руху більше, ніж на 50 км/год, тобто за порушення п. 12.4 ПДР України.

Однак позивач вказує, що він був направлений у службове відрядження до військової частини НОМЕР_1 на дві доби, а слідування безпосередньо здійснювалось на службовому автомобілі, власником якого є ЗСУ, у зв`язку з чим працівник поліції не був уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення, вчинені військовослужбовцями за допомогою т/з, які належать ЗСУ.

Відповідно до ч. ч.5, 8 ст. 262 КАСУ України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Представник першого відповідача та другий відповідач копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі отримали 29.09.2023 та 02.10.2023, та в установлений судом 15-денний строк представник першого відповідача направила відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву вказала, що поліцейський у законний спосіб вжив заходів щодо притягнення винної особи до адміністративної відповідальності та відповідно виніс законну постанову, так як позивач несе адміністративну відповідальність на загальних підставах, оскільки не є військовослужбовцем строкової служби.

Позивач в установлений законом строк не подав відповідь на відзив.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАСУ України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Приписами п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» та ст.222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі та розглядає справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі наказом №1395від 07.11.2015року МВС України затверджено відповідну Інструкцію (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 4 Розділу І, п. 2 Розділу III Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу; постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, приписами ч.4 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1.1.ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно до п.1.4 ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Кожний учасник дорожнього руху має дотримуватися Правил дорожнього руху і може розраховувати на дотримання цих правил будь-якою іншою особою, яка бере участь у русі. Це має бути гарантією передбачуваності розвитку ситуації на дорозі. Будь-яке відхилення від вимог та положень Правил може призвести до порушення встановленого порядку руху дорогами України і створення аварійної ситуації.

Згідно з п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, які зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, до учасників дорожнього руху відповідно до ст.14 Закону належать, зокрема, водії транспортних засобів.

Згідно п.12.4 Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п.12.9 Б водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пп. "и" п. 30.3 цих Правил.

Приписами ч.4 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 кілометрів на годину.

Судом встановлено, що 13.09.2023 року о 12 год 33 хв у с. Сираї Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renault Dokker , д.н.з. НОМЕР_2 зупинений інспектором патрульної поліції за перевищення дозволеної швидкості руху на 50 км/год, тобто за порушення вимоги п. 12.4 ПДР України, за що передбачено відповідальність за ч.4 ст.122 КУпАП.

Згідно ст.8 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» функції контролю за виконанням у Збройних Силах України вимог законодавства, зокрема з питань забезпечення безаварійного використання техніки; ведення обліку та розподіл номерних знаків, реєстрацію військових транспортних засобів Збройних Сил України, покладено на Службу правопорядку.

Згідно ст.235-1 КУпАП Військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України розглядає справи про вчинені водіями військових транспортних засобів - військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків правопорушення, передбачені частинами першою, четвертою і п`ятою статті 121, статтею 121-1, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1 - 126, статтею 132-1 цього Кодексу.

Разом з тим ОСОБА_1 є військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується посвідченням офіцера НОМЕР_3 .

Водночас згідно з розпорядження від 12.09.2023 № 5/1207 з метою здійснення загальної організації та контролю поставки військовозобов`язаних від ІНФОРМАЦІЯ_2 , начальнику 9-ого відділу (Піддубному Р.М.) необхідно було убути у відрядження до військових частин НОМЕР_1 на дві доби, час прибуття на ППОС ВЧ НОМЕР_4 13.09.2023, про що було видано посвідчення про відрядження №9в/1/2810.

При цьому, автомобіль Renault Dokker, д.н.з. НОМЕР_2 , належить ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується технічним талоном т/з та його реєстраційними даними.

Згідно ст.7 ЗУ «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» військовослужбовцям Служби правопорядку під час виконання покладених на них завдань надається право вимагати від військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів та від інших осіб у військовій формі одягу, звільнених з військової служби в запас або відставку з правом її носіння, дотримання громадського порядку, правил носіння військової форми одягу, припинення правопорушень, а також дій, що перешкоджають здійсненню завдань і функцій Служби правопорядку, а в разі невиконання зазначених вимог застосовувати заходи примусу, передбачені статтями 9-11 цього Закону.

Отже, встановивши, що транспортний засіб, яким керував позивач, є військовим транспортним засобом, працівник поліції мав вирішити питання щодо передачі матеріалів про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винного до дисциплінарної відповідальності, що зазначено в п.6 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015.

Проте з матеріалів справи вбачається, що вищевказані вимоги працівником поліції виконані не були.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122 цього Кодексу.

Однак у межах спірних правовідносин застосуванню підлягає саме вищезазначена спеціальна норма ст. 235-1 КУпАП.

Разом з тим, суд вказує, що питання правомірності та законних підстав використання приладу «Trucam» та процедури фіксації працівником поліції у вказаний час не є предметом розгляду даної справи.

Також суд акцентує увагу на тому, що транспортний засіб, яким керував позивач, є військовим транспортним засобом, що встановлено судом, у зв`язку з чим працівник поліції мав вирішити питання щодо передачі матеріалів про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення особи до відповідальності.

В свою чергу, суд не погоджується з доводами представника першого відповідача про те, що військовослужбовці за вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху несуть відповідальність на загальних підставах, оскільки це суперечить положенням вищевказаної ст.235-1 КУпАП, згідно якої військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України розглядає справи про вчинені водіями військових транспортних засобів - військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків правопорушення, передбачені частинами першою, четвертою і п`ятою статті 121, статтею 121-1, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1 - 126, статтею 132-1 цього Кодексу.

Разом з тим суд критично ставиться до посилань представника першого відповідача, що позивач не є військовослужбовцем строкової служби, а перебуває на військовій службі за контрактом, у зв`язку з чим має нести адміністративну відповідальність на загальних підставах, оскільки судом встановлено факт, що ОСОБА_1 на час вчинення зазначеного правопорушення був працівником Збройних Сил України та виконував службові обов`язки з метою здійснення загальної організації та контролю поставки військовозобов`язаних до військової частини, що в свою чергу, є законною підставою для застосування спеціальної норми ст. 235-1 КУпАП.

Ураховуючи зазначене, а також зважаючи на встановлений судом факт, що позивач є військовослужбовцем та під час вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 122 КУпАП, виконував обов`язки військової служби, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята не уповноваженою особою, а тому вона підлягає скасуванню.

Також пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Згідно пункту третього частини третьої вищенаведеної статті Кодексу встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 77, 139, 242-246, 255, 286, 295 КАС України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та інспектора батальйону №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Шмаровоза Дмитра Дмитровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАТ №7726940 від 13.09.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП визнати незаконною та скасувати.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Чутівський районний суд Полтавської області. Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , службова адреса: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_5 .

Перший відповідач Департамент патрульної поліції, адреса: м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3, .

Другий відповідач - інспектор батальйону №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Шмаровоз Дмитро Дмитрович, адреса: вул. Громадська, 66 м. Чернігів.

Суддя Д.Є. Хоменко