Справа № 420/25453/23
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови визначення стажу судді у розмірі 23 (двадцять три) роки 02 (два) місяці 06 (шість) днів та перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області визначити ОСОБА_1 стаж судді станом на 17.08.2023р. у розмірі 23 (двадцять три) роки 02 (два) місяці 06 (шість) днів з виплатою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56 (п`ятдесят шість) відсотків місячної суддівської винагороди працюючого судді з 17.08.2023 р.;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи зі стажу судді 23 (двадцять три) роки 02 (два) місяці 06 (шість) днів в розмірі 56 (п`ятдесят шість) відсотків місячної суддівської винагороди працюючого судді з 17.08.2023 р., з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем з 17.08.2023 року нараховано щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди працюючого судді з розрахунку стажу на посаді судді 20 років 1 місяць 11 днів.

Позивач вважає, що нарахування їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди працюючого судді з розрахунку стажу на посаді судді 20 років 1 місяць 11 днів здійснено з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки згідно розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку, на момент прийняття рішення Вищою радою правосуддя №806/0/15-23 від 08.08.2023 року про відставку стаж роботи позивача на посаді судді складав 23 роки 1 місяць 26 днів, з яких 20 років 1 місяць 26 днів робота на посаді судді судів України та 3 роки стаж роботи в галузі права, вимога щодо якої визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, в редакції закону чинного на дату призначення на посаду судді. На думку позивача, відповідач порушив її право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в передбаченому Законом розмірі, а саме 56% суддівської винагороди з розрахунку стажу на посаді судді 23 років 2 місяці 06 днів.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 27.09.2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

10.10.2023 року за вхід.№ЕП/40852/23 надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача, оскільки «суддівський стаж» та «стаж роботи на посаді судді» не є тотожними поняттями та включають до себе різні складові «Стаж роботи на посаді судді» має вичерпний перелік посад, який визначено ст. 137 Закону №1402-VIII, натомість до «суддівського стажу» включається «стаж на посадах судді» та стаж (досвід) робота (професійна діяльність), вимога щодо якої визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (п. 2 ст. 137 Закону №1402-VIII) відповідно до положень п. 1 та п. 6 ст. 69 Закону №1402-VIII. На думку відповідача, статтями 69 та 13 Закону №1402-VIII не передбачено зарахування періоду стажу роботи в галузі права (фактичного стажу за юридичною спеціальністю) ані до суддівського стажу, ані до стажу роботи на посаді судді, тобто страховий стаж позивача на посаді судді складає 20 років, а розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до чинних норм законодавства складає 50% суддівської винагороди.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Указом Президента України №525/2003 від 12.06.2003 року ОСОБА_1 призначено строком на п`ять років на посаду судді Суворовського районного суду міста Херсона.

Постановою Верховної Ради України №695-VI від 18.12.2008 року обрана суддею Суворовського районного суду міста Херсона безстроково.

Постановою Верховної Ради України №2513-VI від 09.09.2010 року обрана на посаду судді апеляційного суду Херсонської області.

Указом Президента України №297/2018 від 28.09.2018 року переведена на роботу на посаді судді Херсонського апеляційного суду.

Рішенням голови Верховного суду №375/0/149-22 від 12.08.2022 року відряджена для здійснення правосуддя до Одеського апеляційного суду.

За рішенням Вищої ради правосуддя №806/0/15-23 від 08.08.2023 року ОСОБА_1 була звільнена з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку та згідно наказу голови Херсонського апеляційного суду №122-ОС від 15.08.2023 року відрахована з 16.08.2023 року зі штату Херсонського апеляційного суду у відставку.

Згідно рішення Вищої Ради Правосуддя «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Херсонського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» від 08.08.2023 року №806/0/15-23 загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 23 роки 1 місяць 26 днів.

Відповідно до розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного (довічного) грошового утримання судді у відставці стаж роботи позивача, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання станом на 16.08.2023 року становить 23 роки 02 місяці 06 днів, у тому числі: стаж роботи в галузі права (фактичний стаж за юридичною спеціальністю), на день обрання на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» 3 роки; суддя Суворовського районного суду м. Херсона (12.06.2003 р. - 18.10.2010 р.) 7 років 4 місяці 07 днів; суддя Апеляційного суду Херсонської області (19.10.2010 р. - 01.10.2018 р.) 7 років 11 місяців 13 днів; суддя Херсонського апеляційного суду (02.10.2018 р. - 16.08.2022 р.) 4 роки 10 місяців 16 днів.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області з 17.08.2023 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% від суддівської винагороди працюючого судді, з розрахунку стажу на роботі на посаді судді 20 років 01 місяць 11 днів.

04.09.2023 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 17.08.2023 року з розрахунку стажу на посаді судді 23 роки 02 місяці 06 днів в розмірі 56% суддівської винагороди працюючого судді.

Листом від 18.09.2023 року №26975-26884/І-02/8-1500/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивача, що розрахунок стажу відповідає вимогам чинного законодавства, а її суддівський стаж складає 20 років.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до ст. 19, 46 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку.

Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 року №6-рп/99, від 20.03.2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 року №10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 року №2-р/2020.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року №10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Міжнародні документи з питань статусу та незалежності суддів, зокрема Монреальська універсальна декларація про незалежність правосуддя (Перша світова конференція з незалежності правосуддя, Монреаль, 1983 рік), Основні принципи незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 від 13.12.1985), Рекомендації щодо ефективного впровадження основних принципів незалежності судових органів (прийняті резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 1989/60 та схвалені резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 44/162 від 15.12.1989), Європейський статут судді (ухвалений Європейською Асоціацією Суддів у 1993 році), Європейська хартія щодо статусу суддів (10.07.1998), Загальна (Універсальна) хартія судді (схвалена Міжнародною Асоціацією Суддів 17.11.1999, Тайбеї (Тайвань), закріплюють єдиний підхід щодо отримання суддею достатньої винагороди для забезпечення своєї економічної незалежності. Винагорода не повинна залежати від результатів роботи судді та скорочуватися під час всього строку повноважень. Рівень суддівської винагороди встановлюється з тим, щоб захистити суддів від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше - на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність.

Відповідно до пункту 29 Пояснювального меморандуму до Рекомендації Комітету Міністрів №(94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів» статус та винагорода є важливими факторами, які визначають належні робочі умови. Статус суддів повинен відповідати високому положенню їх професії, і їх винагорода має становити достатню компенсацію за їх тягар обов`язків. Ці фактори є невід`ємними умовами незалежності суддів, особливо для розуміння важливості їх ролі як суддів, що виражається у вигляді належної поваги та адекватній фінансовій винагороді.

У Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країни) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя (пункт 62).

Відповідно до пункту першого Основних принципів незалежності судових органів (схвалено резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та 13.12.1985) «незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни; усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її».

Згідно з ч. 2 ст. 1 Загальної (Універсальної) хартії судді незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність.

Отже, забезпечення державою належної оплати праці судді є запорукою дотримання гарантій права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом та збереження справедливого балансу між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права особи.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Важливою є і послідовність дій законодавця, особливо з огляду на сферу суспільних відносин, у якій може проявлятись непослідовність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Як вже було зазначено, відповідачем при призначенні позивачу з 17.08.2023 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці було враховано стаж роботи на посаді судді 20 років 01 місяць 11 днів та визначено щомісячне довічне грошове утримання, виходячи з 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Суд встановив, що при призначенні позивачу з 17.08.2023 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем до стажу роботи на посаді судді не було зараховано 3 роки стажу роботи в галузі права (фактичний стаж за юридичною спеціальністю) на день обрання на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом України від 15.12.1992 р. №2862-ХІІ «Про статус суддів».

Системний аналіз ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-XII «Про статус суддів» в редакції, чинній станом на 11.11.2002 року, на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

З урахуванням зазначеного, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 року у справі №308/6953/17 та від 30.01.2020 року у справі №592/3694/17.

З урахуванням зазначеного, до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання, слід враховувати крім роботи безпосередньо на посаді судді 20 років 02 місяці 06 днів, ще й стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду, 3 роки.

Тобто, загальний стаж позивача для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII складає повних 23 роки (23 роки 02 місяці 06 днів).

В зв`язку з цим, розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці виходячи із стажу роботи на посаді судді повних 23 роки повинен становити 56%, з яких: 50% - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 6% (3 роки * 2%) - за кожен рік на посаді судді понад 20 років.

За таких обставин, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області при призначенні позивачу з 17.08.2023 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% від заробітної плати діяло не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди працюючого судді з розрахунку стажу роботи на посаді судді 20 років 01 місяць 11 днів є протиправними.

Враховуючи протиправність дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди працюючого судді з розрахунку стажу роботи на посаді судді 20 років 01 місяць 11 днів, у суду є всі підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області визначити ОСОБА_1 стаж роботи на посаді судді - 23 роки 02 місяці 06 днів та розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 56% суддівської винагороди працюючого судді, а також зобов`язання здійснити нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56% суддівської винагороди працюючого судді з розрахунку стажу роботи на посаді судді 23 роки 02 місяці 06 днів, починаючи з 17.08.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_1 у загальній сумі 1073,60 грн., сплачені згідно квитанції №9318-5333-4944-1986 від 21.09.2023 року підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Керуючись ст. ст. 2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови визначення стажу судді у розмірі 23 (двадцять три) роки 02 (два) місяці 06 (шість) днів та перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області визначити ОСОБА_1 стаж судді станом на 17.08.2023р. у розмірі 23 (двадцять три) роки 02 (два) місяці 06 (шість) днів з виплатою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56 (п`ятдесят шість) відсотків місячної суддівської винагороди працюючого судді з 17.08.2023 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи зі стажу судді 23 (двадцять три) роки 02 (два) місяці 06 (шість) днів в розмірі 56 (п`ятдесят шість) відсотків місячної суддівської винагороди працюючого судді з 17.08.2023 р., з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три гривні) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, , телефон: , електронна пошта: )

Головуючий суддя Н.В. Потоцька