Справа № 205/5843/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 205/5843/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Юрко І.В.,

секретар судового засідання Темченко Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2023 року (головуючий суддя Мовчан Д.В.)

в адміністративній справі №205/5843/23 за позовом ОСОБА_1

до відповідача Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративного стягнення, закриття провадження по справі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 08.06.2023 до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив:

- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №7075683 від 29.05.2023 року, винесену інспектором 3 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Дубченко Вірою Вікторівною про накладення штрафу в розмірі 340 грн., за порушення вимог дорожнього знаку 2.2 Правил дорожнього руху України (проїзд без зупинки заборонено) проїхавши без зупинки, чим порушено п. 8.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що постанова серії ЕАС №7075683 від 29.05.2023 року є необґрунтованою, оскільки при розгляді справи відносно нього суб`єктом владних повноважень не були доведені та з`ясовані певні обставини справи, у зв`язку з чим така постанова підлягає скасуванню, а провадження по адміністративній справі відносно позивача - закриттю, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на вказаній ділянці дороги зазначений дорожній знак встановлений перед в`їздом до блокпосту, його добре видно учасникам дорожнього руху, і він не є закритими повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами позову. Вказує, що знак 2.2. ПДР «Проїзд без зупинки заборонено» на даній ділянці встановлений з порушенням норм державних стандартів України. Зазначає, що на відео не вбачається порушення позивачем вимог вказаного знаку. Також, що працівник поліції не надав можливості ознайомитись зх матеріалами провадження і доказами вчинення правопорушення і залучити захисника та відмовив у задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи.

Відповідачем подані клопотання про розгляд справи без його участі та відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.05.2023 року інспектором 3 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Дубченко Вірою Вікторівною, було винесено постанову серії ЕАС № 7075683, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. У вказаній Постанові зазначено, що 29.05.2023 року о 16 год. 09 хв. в м. Дніпрі по трасі М-30 958 км, позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «RENAULT LOGAN», н/з НОМЕР_1 », порушив вимоги д.з. 2.2 ПДР України (проїзд без зупинки заборонено) проїхавши без зупинки, чим порушив п.8.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.122 КУпАП.

Позивач вважає протиправною постанову серії ЕАС № 7075683 від 29.05.2023 року.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правил дорожнього руху України.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Згідно пп. 2.2 п. 33 ПДР України, забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

При цьому, пункт 8.4 ПДР України визначає дорожні знаки, в точи числі наказові.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в силу п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Водночас, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.251 КУпАП).

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна також містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому, зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП.

Водночас, у постанові повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Таким чином, достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними, достатніми і допустимими доказами, одним з яких є фото чи відеозапис.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, зазначеного в постанові серії №7075683 від 29.05.2023, підтверджується відеозаписом з бодікамери № 472231, що здійснювався у відповідності до вимог ст.40 Закону України «Про національну поліцію» , і яка значиться в додатках до спірної цієї постанови (п. 7 постанови).

Посилання на відеозапис з бодікамери міститься у постанові серії №7075683 від 29.05.2023.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції то суд першої інстанції обґрунтовано розцінив відеозапис з бодікамери як належний та допустимий доказ по даній справі.

Надаючи оцінку відеозапису з бодікамери колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги що відеозапис з бодікамери фіксує проїзд 29.05.2023 року о 16 год. 09 хв. в м. Дніпрі під`їзд до блокпосту на трасі М-30 958 км, транспортного засобом «RENAULT LOGAN», н/з НОМЕР_1 », яким керував позивач.

Також, на думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції піддав обґрунтованій критиці посилання позивача на ту обставину, що ним була здійснена зупинка, однак така подія в повній мірі не відображена на відеозапису через якість та кут розташування бодікамери працівника поліції.

Так, частина 1 статті 90 КАС України визначає, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки на відеозаписі зафіксована подія руху транспортного засобу, що дозволяє надати оцінку руху транспортного засобу без повної зупинки біля блокпосту на вимогу знаку 2.2. ПДР «Проїзд без зупинки заборонено», то наявність вчинення адміністративного правопорушення доведена.

Позивач дійсно порушив вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», у зв`язку із чим в його діях наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, тому правові підстави для скасування постанови відсутні.

Також наявність знаку 2.2. ПДР «Проїзд без зупинки заборонено» на даній ділянці місцевості, позивачем визнається та не оспорюється, однак позивач наголошує на тому, що такий знак встановлений з порушенням норм державних стандартів України, а відтак не є обов`язковим до виконання.

З цього приводу слід зазначити наступне.

Згідно п. 8.2-1 ПДР України дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною.

З відеозапису бодікамери вбачається, що на даній ділянці дороги вказаний дорожній знак встановлений перед в`їздом до блокпосту, його добре видно учасникам дорожнього руху, і він не є закритими повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Таким чином позивач, як учасник дорожнього руху, мав неухильно виконати вимогу такого знаку, особливо враховуючи той факт, що дана подія відбулась у період запровадженого воєнного стану в Україні біля відповідного блокпосту, який є спеціально облаштованим місцем перевірки транспортних засобів, що проходять крізь нього, а також блокування дороги з метою припинення її подальшого використання.

Стосовно доводів позивача про порушення процедури винесення постанови через відхилення його клопотання про перенесення розгляду справи, то колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015р. поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно рішення Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Конституційний Суд прийшов до висновку, що положення частини 1 статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Нормою частини 1 статті 276 КУпАП передбачено загальне правило розгляду справи про адміністративне правопорушення, згідно якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно ч. 1 ст. 283 КУпАП встановлено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Однак, законодавцем передбачені випадки, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Такий випадок передбачений ч. 4 ст. 258 КУпАП, згідно якої у випадках, передбачених частинами 1 та 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, закон надає право працівнику поліції винести постанову на місці вчинення адміністративного проступку.

При цьому норми КУпАП наділяють особу, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, певною дискрецією щодо розгляду клопотань особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі, наділяючи їх правом відмови у задоволенні того чи іншого клопотання з процесуальних питань.

З урахуванням викладеного, вказана спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення була ухвалена відповідачем з урахуванням принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: вона (постанова) прийнята обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення, характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, а також за наявності доведення події адміністративного правопорушення за допомогою належного, достатнього та допустимого доказу.

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 19.10.2023 та касаційному оскарженню не підлягає.

В повному обсязі постанова виготовлена 19.10.2023.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова

суддя І.В. Юрко