Справа № 420/24750/23
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач-2), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 18 від 15.08.2023 р. щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 22.06.2023 р., зарахувавши до страхового стажу всі періоди роботи, які зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 , виданій 24.04.1980 р. на ім`я позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.06.2023 р. звернулась до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії, яка за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Рішенням № 18 від 29.06.2023 р. позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, вказано, що стаж роботи становить 4 роки 8 місяців 28 днів. При цьому, не зараховано період роботи відповідно до трудової книжки з 24.04.1980 р. по 15.12.1990 р. у зв`язку з тим, що дата народження на титульній сторінці дописана та печатка на титульній сторінці з кодом ЄДРПОУ, що не було передбачено законодавством у 1980 році; період навчання з 01.09.1980 р. по 26.07.1982 р., оскільки відсутні документи про зміну прізвища. Отримавши вказане рішення, позивач надала відповідачу-1 додаткові документи та 07.08.2023 р. звернулась повторно. За принципом екстериторіальності заява розглядалася відповідачем-2. Рішенням № 18 від 15.08.2023 р. позивачу знову відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи, вказано, що страховий стаж становить 7 років. До страхового стажу не зараховані всі періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 24.04.1980 р., оскільки в трудовій книжці на титульній сторінці дата народження виправлена і внесено зміни організацією, на якій заявник не працював, та на титульній сторінці печатка з кодом , що не було передбачено законодавством у 1980 році; не зараховано період роботи з 24.04.1980 р. по 15.12.1990 р., оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи завірено печаткою з кодом , що не було передбачено законодавством у 1990 році. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним, а свої права порушеними, тому звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 15.09.2023 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками 15.09.2023 р. доставлено відповідачам до електронних кабінетів.

27.09.2023 р. від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що за результатами розгляду заяви позивача від 22.06.2023 р. про призначення пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області 29.06.2023 р. прийнято рішення № 18 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу для призначення такого виду пенсії. 07.08.2023 р. позивач вдруге звернулася до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону № 1058. На виконання принципу екстериторіальності вказана заява розглянута відповідачем-2 та 15.08.2023 р. прийнято рішення № 18 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу для призначення такого виду пенсії. Вік Позивача - 60 років. Загальний страховий стаж позивача становить 7 років До страхового стажу не враховано наступні періоди: періоди трудової діяльності за трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , видану 24.04.1980 р.; період навчання за дипломом № НОМЕР_3 , виданий 26.07.1982 р.; період роботи з 26.12.1990 р. по 06.11.2002 р.

Що стосується не зарахування періодів трудової діяльності за трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , виданою 24.04.1980 р. зазначає, що у трудовій книжці позивача на титульній сторінці виправлена дата народження. Зміни внесено організацією з кодом . Однак, по-перше, в організації з таким кодом ЄДРПОУ позивач ніколи не працювала, що порушує норми Інструкції № 162, по-друге, на момент заповнення трудової книжки (24.04.1980 р.) діяло законодавство СРСР, яким коди ЄДРПОУ для організацій не були передбачені, адже Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України з`явився лише в 1996 році. У період з 24.04.1980 р. по 15.12.1990 р., згідно записів трудової книжки, позивач працювала на посаді прибиральниці в Приватному комерційному підприємстві "НЕП". На записі про звільнення стоїть печатка з кодом , що не було передбачено законодавством в 1990 році. У зв`язку з наведеним, виникають сумніви щодо дійсності записів в трудовій книжці позивача, у зв`язку з чим, не можливо зарахувати до страхового стажу періоди діяльності за трудовою книжкою позивача.

Що стосується незарахування до страхового стажу періоду навчання, відповідач-1 зазначив, що до заяви про призначення пенсії за віком позивачем надано диплом № НОМЕР_3 , виданий 26.07.1982 р. Згідно даних документу позивач у період з 01.09.1980 р. по 26.07.1982 р. навчалася в Греденському професійно-технічному училищі. Проте, вказаний період співпадає з періодом роботи з 24.04.1980 р. по 15.12.1990 р. Тому, для зарахування періоду навчання необхідно підтвердити факт навчання позивача за денною формою навчання.

Що стосується не зарахування періоду роботи з 26.12.1990 р. по 06.11.2002р., відповідач-1 зазначає, що згідно записів трудової книжки, позивач з 26.12.1990 р. по 06.11.2002 р. працювала на посаді прибиральниці в АТП 16527. На виконання Указу Президента України від 04.05.1998 р. № 401 та постанов КМУ від 04.06.1998 р. № 794 та від 08.06.1998 р. № 832 персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998-2000 років, починаючи з 01.07.2000 р. обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи з 01.07.2000 р. за даними системи персоніфікованого обліку. За вказаний період в Реєстрі відсутні дані про сплату страхових внесків, що порушує норми діючого законодавства та не дає змоги зарахувати вказаний період до страхового стажу. Позивачу роз`яснено право надати уточнюючі довідки для підтвердження страхового стажу у спірні періоди, проте, наданим правом вона не скористалася.

Отже, відповідач-1 вважає, що рішення відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії за віком відносно позивача № 18 від 15.08.2023 р. є законним та прийнятим з дотриманням норм діючого законодавства.

Також зазначає, що враховуючи те, що рішення про відмову в призначенні пенсії позивачеві прийняте відповідачем-2, як органом, до виключних повноважень якого належить прийняття рішення щодо призначення пенсії ОСОБА_2 , то відсутні підстави для покладення зобов`язання щодо вчинення певних дій на відповідача-1.

Станом на 24.10.2022 р. відповідач-2 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву.

Згідно ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням вимог п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_1 22.06.2023 р. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , виданій 24.04.1980 р. ОСОБА_1 , позивач працювала на наступних посадах: з 24.04.1980 р. по 15.12.1990 р. - на посаді прибиральниці приватного комерційного підприємства "НЕП"; з 26.12.1990 р. по 06.11.2002 р. - на посаді прибиральниці в АТП-16527; з 20.11.2002 р. по 14.11.2003 р. - отримувала виплату допомоги по безробіттю згідно п.1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"; з 28.11.2004 р. по 25.05.2004 р. - отримувала виплату допомоги по безробіттю згідно п.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"; з 01.06.2004 р. по 24.12.2004 р. - на посаді менеджера в дочірньому підприємстві "Таврія"; з 21.02.2005 р. по 13.12.2005 р. - отримувала виплату допомоги по безробіттю згідно п.1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"; з 14.12.2005 р. по 15.12.2006 р. - на посаді менеджера в Комсомольському РЦЗ в м.Херсон; з 21.07.2023 р. по 28.07.2023 р. - на посаді двірника в ОСББ "Комкова 83 та 85".

Також згідно диплому Бендерського професійно-технічного училища № 072098 від 26.06.1982 р. позивач з 01.09.1980 р. по 26.06.1982 р. закінчила повний курс вказаного професійно-технічного училища по професії "повар".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 18 від 29.06.2023 р. позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж особи становить 4 роки 8 місяців 28 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_4 від 24.04.1980 р., оскільки дата народження на титульній сторінці дописана та печатка на титульній сторінці з кодом , що не було передбачено законодавством у 1980 році (період роботи з 24.04.1980 р. по 15.12.1990 р. в приватному підприємстві, печатка з кодом ); період навчання з 01.09.1980 р. по 26.07.1982 р. відповідно до диплома № НОМЕР_3 , оскільки відсутні документи про зміну прізвища.

Листом від 06.07.2023 р. № 2100-0304-8/20378 відповідач-1 повідомив позивача про рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 18 від 29.06.2023 р. та можливість повернутись до розгляду питання щодо призначення пенсії за віком за умови подання нової заяви та надання підтверджуючих документів про стаж.

07.08.2023 р. позивач повторно звернулась до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 18 від 15.08.2023 р. відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивача становить 7 років 0 місяців 0 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано всі періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_4 від 24.04.1980 р., оскільки в трудовій книжці на титульній сторінці дата народження виправлена і внесено зміни організацією на якій заявник не працював та на титульній сторінці печатка з кодом , що не було передбачено законодавством у 1980 р. Не зараховано період роботи з 24.04.1980 р. по 15.12.1990 р., оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи завірено печаткою з кодом , що не було передбачено законодавством у 1990 р.; не зараховано період навчання з 01.09.1980 р. по 26.07.1982 р. відповідно до диплому № НОМЕР_3 , оскільки період навчання перетинається з періодом роботи з 24.04.1980 р. по 15.12.1990 р.; не зараховано період роботи з 26.12.1990 р. по 06.11.2002 р., оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Листом від 23.08.2023 р. № 2100-0304-8/26846 відповідач-1 повідомив позивача про рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №18 від 15.08.2023 р. та можливість повернутись до розгляду питання щодо призначення пенсії за віком за умови подання нової заяви та надання підтверджуючих документів про стаж.

Позивач не погодився з рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком та звернулася до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 р., ратифікована Законом України від 14.09.2006 р. № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 р., у п.23 ч.1 визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел з 01.01.2004 р. визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, позивачу як особі, яка в 2023 році досягла віку в 60 років для призначення пенсії необхідно мати страховий стаж не менше 30 років.

Законодавством, яке діяло до прийняття Закону № 1058-IV, а саме ст.56 Закону № 1788-XII визначено періоди трудової діяльності до 01.01.2004 р., які зараховуються до страхового стажу. Зокрема, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637) також визначено, що основним документом який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п.3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, при цьому потреба у наданні додаткових відомостей або ж уточненні інших відомостей виникає лише тоді, коли у заявника відсутня трудова книжка або відповідні записи у ній, або ж містяться неточні записи про період його роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 р. у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 р. у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 р. у справі № 242/2536/16-а, від 12.09.2022 р. у справі №569/16691/16-а, від 01.01.2022 р. у справі № 620/1178/19.

Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Житомирській області № 18 підставою для не зарахування всіх періодів трудової діяльності позивача стало те, що в трудовій книжці на титульному аркуші дата народження виправлена і внесено зміни організацією, на якій заявник не працював, а також те, що на титульному аркуші печатка з кодом , що не було передбачено законодавством у 1980 році. Крім того, відповідачем-2 додатково не зараховано період роботи з 24.04.1980 р. по 15.12.1990 р., оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи завірено печаткою з кодом , що не було передбачено законодавством у 1990 р.

Суд зазначає, що на момент заповнення (24.04.1980 р.) трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 та до 29.07.1993 р. діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Державним комітетом по праці та соціальним питанням СРСР від 20.06.1974 р. № 162 (далі - Інструкція № 162), а з 29.07.1993 р. діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 р. № 58 (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 Інструкції № 162 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Згідно п.2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше недільного терміну з дня прийому на роботу.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п.4.1 Інструкції № 162).

Відповідно до п.2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін., виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.

Подібні правові приписи містить і діюча Інструкція № 58, п.п.2.6, 2.9 якої передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу виправлені. Відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Досліджуючи копію трудової книжки позивача, судом встановлено, що на першому аркуші у графі "дата народження" внесено виправлення, а саме: дату народження позивача " ІНФОРМАЦІЯ_1 " закреслено та поруч написано аналогічну дату " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Також на цьому аркуші наявний відтиск печатки Приватного комерційного підприємства "НЕП", 19220974. Аналогічний відтиск печатки наявний на записі № 2 про звільнення позивача за власним бажанням із Приватного комерційного підприємства "НЕП".

З урахуванням наведеного, суд вважає, що доводи відповідачів щодо наявності відтисків печатки з кодом , які не передбачались законодавством 1980 та 1990 років, є безпідставними, оскільки згідно записів № 1-2, приватне комерційне підприємство "НЕП" було першим місцем роботи позивача, на яке покладався обов`язок щодо заповнення трудової книжки, в тому числі й першого аркушу. Натомість, під час заповнення трудової книжки, адміністрацією вказаного підприємства не було завірено печаткою персональні дані позивача та запис про звільнення, а здійснено підприємством згодом у якості виправлення.

Також на титульному аркуші трудової книжки міститься запис "дана народження змінена на підставі паспорта НОМЕР_5 , виданого Комсомольським ВМХМ ВУМВС України в Херсонській області від 18.02.2002 р. Голова правління ОСББ "Комкова 83 та 85" ОСОБА_3 28.07.2023 р." Поруч із записом наявний підпис уповноваженої особи та відтиск печатки цього підприємства.

Тому суд відхиляє доводи відповідачів про те, що в трудовій книжці на титульній сторінці дата народження виправлена і внесено зміни організацією, на якій заявник не працював, оскільки згідно записів № 16-17 трудової книжки позивач у період з 21.07.2023 р. по 28.07.2023 р. працювала на посаді двірника в ОСББ "Комкова 83 та 85".

Верховний Суд у постановах від 06.02.2018 р. у справі № 677/277/17 від 24.05.2018 р. у справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 р. у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тобто, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. Отже, недотримання правил ведення трудової книжки, або ж видання довідок може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів на підприємстві. Тому виправлення дати народження позивача (фактично її дублювання) на першому аркуші трудової книжки, підприємством, на якому позивач працювала, наявність відтисків печаток Приватного комерційного підприємства "НЕП", які не передбачались законодавством 1980 та 1990 років, не може бути підставою для виключення всіх періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, зокрема й з 24.04.1980 р. по 15.12.1990 р., оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Таким чином на позивача не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки, які містить трудова книжка, оскільки такі недоліки не пов`язані із виною позивача. При цьому, належних доказів в підтвердження недостовірності та неправдивості інформації, що міститься в трудовій книжці позивача, матеріали справи не містять, а остання в судовому порядку недійсною не визнавалась.

Щодо не зарахування періоду роботи позивача з 26.12.1990 р. по 06.11.2002 р. з підстав відсутності в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату страхових внесків, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Вказаною статтею визначено порядок обчислення страхового стажу, а саме: періоди трудової діяльності, що враховувалися для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (по 31.12.2003 р.), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (на підставі трудової книжки, диплому про період стаціонарного навчання, військового квитка та інших документів, які підтверджують періоди роботи), а з 01.01.2004 р. - згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку пропорційно до сплати страхових внесків.

Наведене кореспондується з положеннями ч.2 ст.24 Закону № 1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.26 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Приписами ст.62 Закону № 1788-XII та Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

Отже, починаючи з 01.01.2004 р. наявність страхового стажу підтверджується відомостями про сплату страхових внесків з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, натомість до 01.01.2004 р. - останній підтверджується відомостями трудової книжки, диплому про період стаціонарного навчання, військового квитка та інших документів, які підтверджують періоди роботи.

Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Житомирській області № 18 від 15.08.2023 р., відповідачем-2 не зараховано період роботи позивача з 26.12.1990 р. по 06.11.2002 р. з підстав відсутності в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату страхових внесків. При цьому, відомості про трудову діяльність позивача у спірний період (до 01.01.2004 р.) підтверджені записами № 3-5 трудової книжки позивача.

Відтак, суд приходить до висновку, що у відповідача-2 відсутні правові підстави для виключення з стажу роботи-позивача вказаного періоду його роботи та зауважує, що не зарахування спірного стажу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (справа №1-25/2010 від 29.06.2010 р.) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Щодо не зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1980 р. по 26.07.1982 р. відповідно до диплому № НОМЕР_3 з підстав перетинання спірного періоду з періодом роботи з 24.04.1980 р. по 15.12.1990 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до п."д" ч.3 ст.56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно п.8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

За роз`ясненням Пенсійного фонду України щодо зарахування періоду навчання до страхового стажу, опублікованими на офіційному сайті 26.08.2022 р., до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004 р. Зокрема, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Суд наголошує, що у разі виникнення сумнівів щодо правильності документів, достовірності зазначених у них даних, відповідно до ч.3 ст.44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однак, матеріали адміністративної справи не містять жодних документів, підтверджуючих вчинення будь-яких дій для витребування документів чи проведення перевірки достовірності таких документів. Зокрема, при розгляді поданих документів відповідачем-2 не з`ясовано підстав перетинання спірного періоду з періодом роботи з 24.04.1980 р. по 15.12.1990 р. та не встановлено форму навчання позивача (денна (очна), заочна).

Також, відповідачами не надано до суду доказів визнання недостовірними записів у дипломі позивача.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач-2 передчасно дійшов висновку про не зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1980 р. по 26.07.1982 р. відповідно до диплому № НОМЕР_3 з підстав перетинання спірного періоду з періодом роботи з 24.04.1980 р. по 15.12.1990 р.

Враховуючи наведене, суд вважає, що під час прийняття рішення № 18 від 15.08.2023 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не враховано усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, як наслідок, відповідач-2 допустив неналежний розгляд поданої ОСОБА_1 заяви про призначення пенсії за віком. Тому суд вважає необхідним визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 18 від 15.08.2023 р. щодо відмови в призначенні ОСОБА_4 пенсії за віком.

Що стосується позовної вимоги позивача про зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 22.06.2023 р., зарахувавши до страхового стажу всі періоди роботи, які зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 , виданій 24.04.1980 р. на ім`я позивача, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж законне має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 р. у справі № 204/362/17, єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою.

Суд зауважує, що у своїй позовній заяві позивач просить повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 22.06.2023 р. Водночас, як вище встановлено судом, позивач оскаржує рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області № 18 від 15.08.2023 р., прийнятого за результатами розгляду заяви позивача від 07.08.2023 р.

Таким чином, порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.08.2023 р. про призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Ухвалою суду від 15.09.2023 р. позивача звільнено від сплати судового збору, інших витрат не поніс, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м.Житомир, вул.Ольжича, буд.7, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м.Житомир, вул.Ольжича, буд.7, ) № 18 від 15.08.2023 р. щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) від 07.08.2023 р. про призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко