Справа № 390/1534/20
Суддя: О.С. ПЕТРЕНКО
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Кропивницький Справа № 390/1534/20

провадження № 2-ап/340/26/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Соколовська Євгенія Володимирівна

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок отриманої травми під час проходження військової служби, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.11.2020 року звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

1) стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь завдану майнову шкоду в сумі 15 478,48 грн.;

2) ) стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь завдану моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Рішенням Кіровоградського районного суду від 03.02.2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 12.10.2022 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03.02.2022 скасовано, а провадження в справі закрито.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 13.12.2022 року, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про передачу справи №390/1534/20, вирішено передати справу до Кіровоградського окружного адміністративного суду, як до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд вказаної справи, в порядку адміністративного судочинства.

Вказана справа надійшла до суду 27.12.2022 року та, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передана на розгляд головуючому судді Петренко О.С.

Ухвалою Кіровоградського ОАС від 09.01.2023 року відмовлено у відкритті провадження в справі №390/1534/20 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Соколовська Євгенія Володимирівна до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок отриманої травми під час проходження військової служби, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.04.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року в адміністративній справі № 390/1534/20 скасовано. Справу № 390/1534/20 направлено до Кіровоградського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Вказана справа надійшла до суду 08.06.2023 року та, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд головуючому судді Петренко О.С.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.07.2023 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача (т.2,а.с.137).

Від відповідача до суду надійшов відзив, в якому позовні вимоги не визнаються в повному обсязі (т.2,а.с.131-133).

В судове засідання, призначене на 11.09.2023 представники сторін не прибули, від представника позивача надійшло клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження (т.2,а.с.155-156).

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, розгляд справи вирішено проводити в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 23 грудня 2019 року він проходить військову службу у вказаній військовій частині на посаді водія-прожекториста. 17 березня 2020 року на підставі наказу повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 17 березня 2020 року № 13-РС позивач переведений на посаду водія-прожекториста відділення взводу радіотехнічного забезпечення вузла зв`язку та радіотехнічного забезпечення.

14 квітня 2020 року в приміщенні пункту технічного обслуговування та ремонту техніки на території автопарку військової частини позивач був залучений до виконання робіт по сезонному обслуговуванню автомобільної техніки. Під час проведення вказаних робіт лейтенант ОСОБА_2 допустив нехтування своїми службовими обов`язками щодо забезпечення заходів безпеки підпорядкованого йому особового складу, не провів з позивачем цільового інструктажу перед проведенням робіт та не здійснював контролю за його діями. Внаслідок чого, позивач під час спуску до оглядової ями через непристосоване для цього місце впав і отримав тілесне ушкодження у вигляді косого перелому лівої гомілкової кістки зі зміщенням, поперечного перелому гомілкової кістки з незначним зміщенням. У зв`язку з отриманими травмами він вимушено проходив лікуванням, зокрема з оперативним втручанням. Загальна сума коштів, витрачених позивачем на лікування, становить 15478,48 грн.

Вина відповідача в заподіянні позивачу фізичної шкоди встановлена актом проведення розслідування нещасного випадку, а нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з проходженням військової служби.

З огляду на такі обставини позивач просив суд стягнути з відповідача відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 15478,48 грн. та моральної шкоди у розміри 100 000 грн.

Судом встановлено, що позивач був військовослужбовцем і його травмування сталось під час проведення у військовій частині певного виду робіт, до яких він був залучений.

Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається із Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено виплату військовослужбовцю одноразової грошової допомоги, зокрема у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Згідно ч.7 ст.16-3 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.

Як встановлено судом, із заявою про отримання відшкодування до Фонду соціального страхування України позивач не звертався та скористався способом захисту своїх прав, передбаченим ст.16 ЦК України, а саме: шляхом відшкодування йому майнової та моральної (немайнової) шкоди.

Приписами ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В постанові по справі № 686/10520/15-ц Верховним Судом зазначено, що ч.2 ст.1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи за умови, що дії його працівника, були неправомірними, між діями працівника і шкодою потерпілому є безпосередній причинний зв`язок та є вина такого працівника.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, наведені у вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30.06.2020 року обставини щодо спричинення ушкодження здоров`ю ОСОБА_1 з вини ОСОБА_2 , як особи, відповідальної за безпеку ОСОБА_1 під час виконання останнім робіт, не потребують повторного встановлення і доказування.

З вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області по справі №390/839/20 та з наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 55 від 10.07.2020 року вбачається, що травмування ОСОБА_1 сталось через відсутність проведення цільового інструктажу з питань охорони праці на робочому місці.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України, факт завдання шкоди потерпілому, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання, у випадку заподіяння шкоди особою, яка перебуває у трудових відносинах виступають потерпілий (кредитор) і особа (боржник), працівником якого завдано шкоди.

Матеріалами справи підтверджено, що під час виконання робіт на території військової частини НОМЕР_1 позивач отримав травму, і з метою відновлення стану здоров`я ним понесені витрати власних коштів, розмір яких документально підтверджено на суму 15 439,48 грн. згідно наданих чеків та квитанцій, які засвідчені з дотриманням вимог, встановлених ч.5 ст.95 ЦПК України, тому позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди підлягають частковому задоволенню.

Суд відхиляє доводи представника відповідача, що окремі товари, придбані позивачем, вартість яких він просить йому відшкодувати, не відображені в епікризі № 2719, оскільки зазначений епікриз складений за період лікування з 14.04.2020 року по 23.04.2020 року, проте загальний лікувально-реабілітаційний період позивача тривав до 18.08.2020 року, натомість відповідачем не спростовано включення позивачем до відшкодування вартості товарів медичного призначення за період з 23.04.2020 року по 18.08.2020 року.

Заперечення представника відповідача в частині того, що тілесне ушкодження позивача було обумовлено безвідповідальним ставленням самого позивача до вимог правил безпеки, спростовується письмовими доказами, наявними у справі, а саме: довідкою в/ч НОМЕР_2 № 170 від 20.08.2020 року, згідно якої ОСОБА_1 отримав травму у зв`язку з відсутністю інструктажу, актом про нещасний випадок № 4 від 10.07.2020 року, згідно якого нещасний випадок стався з вини ОСОБА_2 , а також вироком суду, згідно якого в отриманні позивачем тілесного ушкодження наявність вини встановлена в діяннях іншої особи ОСОБА_2 . В жодному вищезазначеному документі не зазначено, що на отримання травми 14.04.2020 року вплинула поведінка самого позивача, була спровокована ним, або в діях потерпілого наявний умисел на порушення правил безпеки під час проведення робіт, до яких він залучався.

Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад,суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, може бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Отже, представником відповідача не спростовано презумпцію вини заподіювача шкоди та не доведено, що спричинення шкоди позивачу сталась з вини самого потерпілого, тому відсутні правові підстави для застосування положень ч.ч.1, 2 ст.1193 ЦК України.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З аналізу вищенаведених норм слід дійти висновку про те, що працівник, якому заподіяно шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, має право вимагати від фізичної або юридичної особи, яка її завдала, відшкодування заробітку (доходу), втраченого ним унаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 травня 2016 року у справі 6-481цс16 і підстав для відступлення від цієї позиції немає.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) (далі - Постанова) роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

У пункті 13 Постанови роз`яснено, що, відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного.

Суд звертає увагу, що позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., однак зазначає, що позивач повинен довести належними та допустимим доказами розмір моральної шкоди.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, внаслідок нещасного випадку на службі позивач зазнав ушкодження здоров`я.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 1125 від 03.09.2020 року, у позивача консолідуючий перелом обох кісток лівої гомілки з наявністю металоконструкцій, без порушення функції. Травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

В позовній заяві позивач зазначає, що після проведеного лікування зазначених травм стан його здоров`я не дуже покращився, досі самостійно пересуватися він не може, вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Також через отримані травми позивач тривалий час не має можливості працювати, не може забезпечити себе та свою сім`ю, змушений витрачати багато коштів на відновлення здоров`я, не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання та перебуває в пригніченому стані, порушена його душевна рівновага.

Також вказує, що, внаслідок отриманої травми під час виконання обов`язків військової служби, заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, що порушило його звичні нормальні зв`язки, йому необхідно докладати зусиль для організації свого життя в сім`ї та суспільстві.

Зважаючи, що з вини службової особи відповідача, яка на час виконання робіт була відповідальна за безпеку проведення робіт, позивачу спричинено тілесне ушкодження, внаслідок якого позивач був змушений проходити лікування, тривалість якого становила понад чотири місяці (14.04.2020 по 18.08.2020), характер травмування та спричинені ним наслідки, яких зазнав позивач: фізичний біль, позбавлення можливості до самостійного пересування і працездатності, впродовж тривалого часу, що є свідченням того, що звичний спосіб життя позивача зазнав негативних змін, оскільки його здібності були погіршені і він тривалий час був позбавлений до їх реалізації, тому на переконання суду позивач зазнав моральних страждань.

В той же час суд враховує особу заподіювача шкоди відповідача і специфіку його діяльності, а також суттєве відновлення стану здоров`я позивача, яке дозволило відновити його працездатність з відповідним грошовим забезпеченням за місцем проходження військової служби, а також можливість керування позивачем транспортним засобом, що в сукупності свідчить, що негативні наслідки від виробничої травми завданої позивачу в значній мірі усунені.

З урахуванням вищевикладеного, виходячи із глибини моральних страждань, психологічного і фізичного стану позивача, врахувавши обставини отримання тілесних ушкоджень, а також вимоги розумності і справедливості, суд, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

Відповідно до пункту «а» підпункту164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №180/377/20, від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21.

Таким чином, присуджені цим рішенням суми необхідно провести без урахування утримань з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 15 439,48 грн., в рахунок відшкодування майнової шкоди, а також 20 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Керуючись ст.ст.139, 243, 245, 246, 255, 257-258, 262, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок отриманої травми під час проходження військової служби - задовольнити частково.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в сумі 15 439 грн. 48 коп.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 354,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. ПЕТРЕНКО