Справа № 160/12001/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 160/12001/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року в адміністративній справі №160/12001/23 (головуючий суддя першої інстанції Сидоренко Д.В.) за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради; Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 31.05.2023 року через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради; Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича, в якому просив:

- визнати незаконної бездіяльність Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича в частині ненадання належної відповіді по суті на його звернення від 30.05.2023 року щодо запиту «Прошу повідомити причину відсутності освітлення у дворі дому за адресою АДРЕСА_1 »;

- визнати незаконною бездіяльність Виконавчого комітету Дніпровської міської ради в частині ненадання належної відповіді по суті на його звернення ОСОБА_1 від 30.05.2023 року щодо запиту «Прошу повідомити причину відсутності освітлення у дворі дому за адресою проспект Яворницького 58»;

- зобов`язати Дніпровського міського голову Філатова Бориса Альбертовича надати йому відповіді по суті на звернення від 30.05.2023 року щодо запиту «Прошу повідомити причину відсутності освітлення у дворі дому за адресою проспект Яворницького 58»;

- зобов`язати Виконавчий комітет Дніпровської міської ради надати йому відповіді по суті на звернення від 30.05.2023 року щодо запиту «Прошу повідомити причину відсутності освітлення у дворі дому за адресою АДРЕСА_1 ».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.05.2023 року позивач звернувся до Дніпровського міського голови Філатова Б.А. із запитом про надання публічної інформації, а саме просив повідомити причини відсутності освітлення у дворі дому за адресою проспект Яворницького 58. Проте, його звернення із запитом на доступ до публічної інформації не було задоволено, запит не був переданий для розгляду по суті за належністю і наказ позивач не отримав, що на думку позивача, призвело до порушення його прав.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, як незаконне та необґрунтоване, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 28.08.2023 року по 15.09.2023 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці.

У період з 19.09.2023 року по 17.10.2023 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є пенсіонером, інвалідом 1 групи та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 5-6).

30.05.2023 року позивач направив засобами електронного зв`язку до Дніпровського міського голови Філатова Б.А. звернення з проханням на підставі статей 1, 13, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» повідомити причини відсутності освітлення у дворі дому за адресою проспект Яворницького 58 (а.с. 4, 7).

Листом вих.№1/13-97 від 31.05.2023 року Відділ забезпечення доступу до публічної інформації Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради повідомив заявника про те, що у своєму запиті позивач просив надати інформацію, яка не створена, а також яку розпорядник не повинен створювати, бо це суперечить вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації», що регулює відносини стосовно доступу до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати певну інформацію. Враховуючи невідповідність запиту вимогам, передбаченим частиною п`ятою статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», на підставі частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» заявнику відмовлено в задоволенні запиту.

Також у вказаному листі відповідачем зазначено про право на оскарження до керівника розпорядника інформації, вищого органу або до суду передбачене статтею 23 Закону №2939-VI, а також вказано, що запит позивача буде розглядатися як звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 3).

Не погодившись з бездіяльністю відповідачів у вигляді не надання відповіді на запит, позивач оскаржив таку бездіяльність до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що звернення позивача від 30.05.2023 року не є запитом на отримання інформації відповідно до норм Закону №2939-VI, а є зверненнями у розумінні Закону №393/96-ВР, а тому має розглядатися згідно положень Закону №393/96-ВР. Оскільки відповідач у своєму листі повідомив заявника, що подане звернення за змістом не є інформаційним запитом у контексті Закону №2939-VI, а порушене в ньому питання буде розглянуто відповідно до Закону №393/96-ВР, суд першої інстанції зазначив, що протиправна бездіяльність з боку відповідачів відсутня.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до приписів статті 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати право особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» ( далі по тексту - Закон №2939-VI) .

Статтею 1 Закону №2939-VI визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом; публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Тобто, необхідною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Згідно положень статті 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.

Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію, що передбачено пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону №2939-VI.

Приписами статті 19 Закону №2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі та має містити наступні відомості: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Частиною 1 статті 13 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

- суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

- юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

- особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

- суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

- юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

Згідно з частиною 4 статті 13 Закону №2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Частиною 1 статті 20 Закону №2939-VI визначено обов`язок розпорядника інформації надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Разом з тим, положеннями частин 1 та 3 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Приписами статті 23 Закону №2939-VI визначено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Закон України від 02.10.1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі по тексту - Закон 393/96-ВР) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Частиною першою статті 1 Закону №393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Положеннями частини першої статті 5 Закону №393/96-ВР визначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

В той же час, колегія суддів акцентує увагу на тому, що відмінність наведених вище понять (термінів) звернення згідно Закону №393/96-ВР і запит на інформацію згідно Закон №2939-VI вказують на те, що саме змістовна направленість цих звернень визначає спосіб та порядок розгляду таких звернень.

Проаналізувавши зміст звернення позивача, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушене позивачем у зверненні від 30.05.2023 року питання не є запитом на інформацію (інформаційним запитом) у розумінні Закону №2939-VI, а є зверненням відповідно до Закону №393/96-ВР та має розглядатися у порядку та у спосіб, передбачені саме Законом №393/96-ВР.

Як вбачається з матеріалів справи, листом вих.№1/13-97 від 31.05.2023 Відділ забезпечення доступу до публічної інформації Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради повідомив скаржника, що подане ним звернення за змістом не є інформаційним запитом у контексті Закону №2939-VI, а порушене в ньому питання буде розглянуто відповідно до Закону №393/96-ВР.

Таким чином, при розгляді звернення позивача від 30.05.2023 року, відповідачем протиправною бездіяльності допущено не було.

Доказів протилежного скаржником не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції та і матеріалах справи такі докази відсутні .

За таких обставин, а також враховуючи, що доводи позову та апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог та зазначає, що відповідачі, при розгляді звернення скаржника, діяли в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, передбачені статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року в адміністративній справі №160/12001/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року в адміністративній справі №160/12001/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко