Справа № 500/5281/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5281/23

26 жовтня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Мандзія О.П. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в Тернопільського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Адміністрація Державної прикордонної служби України (далі - третя особа), в якій просив суд:

« 1. Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо не звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» згідно з поданим рапортом від 17.11.2022;

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військову частину НОМЕР_1 ) прийняти рішення, яким звільнити з військової служби позивача на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, пояснень третьої особи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що нормами Сімейного кодексу України унормовано обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, іншими нормами Сімейного кодексу України, передбачено обов`язок щодо утримання падчерки (пасинка), якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних не можуть надавати належного утримання. На переконання позивача, такий обов`язок може бути покладено на вітчима, але виключно у випадку спільного проживання із матір`ю таких дітей та за відсутністю інших осіб, які мають обов`язок по утриманню таких дійте. За обставинами справи під час шлюбу у позивача народилось двоє дітей, яких він за законом зобов`язаний утримувати до досягнення повноліття. Втім, дружина позивача має неповнолітнього сина від попереднього шлюбу, який проживає разом із нею. Наведене, на думку позивача, покладає на нього обов`язок утримувати неповнолітнього сина своєї дружини, який проживає разом із ними. Як вважає позивача, викладені обставини та їх правове регулювання нормами Сімейного кодексу України утворюють правову підставу для звільнення з військової служби, що охоплюється змістом абзацу 13 підпункту «г» частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. Заперечення відповідача аргументовані тим, що проживання чоловіка в шлюбі з дружиною, яка має дитину від попереднього шлюбу не утворює законодавчих передумов для виникнення обов`язку (не права) утримувати таку дитину. Насправді, сімейне законодавство, в спірних випадках, не покладає на чоловіка «обов`язок» утримувати пасинка (падчерку), навіть у тому разі, коли батько дітей всіляко ухиляється від виконання такого обов`язку або місце перебування його не відоме. Для таких випадків сімейне законодавство, передбачає інститут «тимчасової державної допомоги», яка призначається та виплачується для дитини батько якої не виконує означених обов`язків. А тому, добросовісна, справедлива та розумна поведінка позивача у сімейних правовідносинах, коли останній самостійно (без вказівки на те законодавця) «поклав на себе обов`язок» виховання та утримання дитини своєї дружини від попереднього шлюбу, не утворює правової підстави для звільнення його з військової служби. Диспозиція норми права, на яку покликається позивача, як на правову підставу для звільнення з військової служби, наголошує на випадку, коли на військовослужбовця законодавець поклав безальтернативний обов`язок - утримувати трьох і більше дітей віком до 18 років. Оскільки позивач до таких осіб не належить, то в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Третя особа у письмових поясненнях висловила правову позицію аналогічну тій, яка сформована відповідачем.

Заяви, клопотання учасників та інші процесуальні дії (рішення) у справі.

21.08.2023 позивач, через систему «Електронний суд» звернувся до суду із позовною заявою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено головуючого суддю у справі - суддю Мандзія О.П.

28.08.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, якою позовну заяву прийнято до розгляду та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 25.09.2023 об 11:00 год.

07.09.2023 відповідачем подано заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцію (а.с.29).

08.09.2023 судом постановлено ухвалу, якою заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного підпису за участю представника Військової частини НОМЕР_1 - задоволено (а.с.32,33).

11.09.2023 відповідачем подано відзив на позов (а.с.35-55).

11.09.2023 третьою особою подано пояснення (а.с.56-65).

11.09.2023 третьою особою подано заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.71-72).

11.09.2023 судом постановлено ухвалу, якою заяву третьої особи про проведення судового засідання в режимі відеоконференції заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного підпису за участю представника Адміністрації Державної прикордонної служби України - задоволено (а.с.81,82).

19.09.2023 позивачем подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

25.09.2023 об 11:00 год. відбулось судове засідання. В судове засідання не з`явився позивач та його представник, не вказавши про причини неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Також, позивач та його представник не вийшли на зв`язок у режимі відеоконференції.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З цих підстав, суд постановив протокольну ухвалу про продовження розгляду справи за відсутності позивача та його представника.

Під час розгляду справи по суті представник відповідача та представник третьої особи проти задоволення позову заперечили, з мотивів наведених у відзиві на позов та письмових поясненнях.

Протокольною ухвалою суду судове засідання відкладено до 12:00 год. 18.10.2023.

25.09.2023 об 11:35 год. через систему «Електронний суд» представником позивача подано клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 25.09.2023 об 11:00 год. без участі позивача та його представника.

02.10.2023 через систему «Електронний суд» третьою особою подано заяву про участь в судовому засіданні, яке призначене на 18.10.2023 о 12:00 год. в режимі відеоконференції.

11.10.2023 через систему «Електронний суд» відповідачем подано клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача в письмовому провадженні.

18.10.2023 через систему «Електронний суд» третьою особою подано клопотання про розгляд справи без участі представника третьою особи в письмовому провадженні.

18.10.2023 судом постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Обставини встановлені судом.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 31.05.2023 №269-ОС «Про особовий склад» ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, який прибув для подальшого проходження служби з НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону зарахований до списків особового складу та всіх видів забезпечення, з 28.05.2023 (а.с.43 зворотна сторона).

Наказом начальника загону від 16.06.2023 № 312-ОС «Про особовий склад» ОСОБА_1 , призначений на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - механіком-водієм відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної заставки другого відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування (а.с.43).

18.07.2023 ОСОБА_1 звернувся з рапортом на ім`я начальника загону про припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.44 зворотна сторона, а.с.45).

Із доданих до рапорту про звільнення документів, між іншим, вбачається наступне.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 17.09.2015 серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (змінила своє прізвище з « ОСОБА_2 на « ОСОБА_2 ») 15 березня 2014 року зареєстрували шлюб (а.с.45 зворотна сторона).

Згідно з свідоцтвом про народження від 15.03.2014 серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 записаний батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.46).

Із свідоцтва про народження від 28.12.2015 серії НОМЕР_5 видно, що ОСОБА_1 записаний батьком ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.47).

Разом з тим, із свідоцтва про народження від 04.11.2010 серії НОМЕР_6 вбачається, що батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 записаний ОСОБА_8 (а.с.46 зворотна сторона).

Актом обстеження умов проживання сім`ї мобілізованого ОСОБА_1 від 05.06.2023 № 09/01-344 підтверджується, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 разом із: ОСОБА_9 (дружина), ОСОБА_7 (пасинок 2010 року народження), ОСОБА_5 (син ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_6 (син ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (а.с.52).

Як видно із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені, виданої Збаразькою міською радою від 05.06.2023 № 09/01-343, до складу сім`ї ОСОБА_1 входять: ОСОБА_9 - дружина, яка проживає без реєстрації, ОСОБА_7 - пасинок, проживає без реєстрації, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.52 зворотній аркуш).

Згідно з розрахунком зі сплати аліментів від 10.07.2023 № 16775, виданим Збаразьким ВДВС у Тернопільському району Тернопільської області ЗМУМЮ, за ОСОБА_8 станом на 01.07.023 числиться заборгованість із сплати аліментів у сукупному розмірі 109 702,11 грн (а.с.53 зворотній аркуш).

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.08.2023 № 12/19629/23 «Про надання відповіді», ОСОБА_1 відмовлено у звільненні з військової служби у зв`язку із відсутністю правових підстав (а.с.15 зворотній аркуш).

Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Оцінка суду.

Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Стаття 26 Закону № 2232-ХІІ визначає правові підстави звільнення з військової служби за різних обставин.

Відповідно до абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2262-ХІІ, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, під час дії воєнного у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Таким чином, для того щоб військовослужбовцю скористатись правом на звільнення, яке передбачене цитованою нормою Закону № 2262-ХІІ, останньому необхідно у встановленому порядку довести факт перебування в нього утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років.

Спірним у даній справі є питання про те, чи вважається чоловік, який перебуває в шлюбі з дружиною, що має дитину від попереднього шлюбу, таким, що утримує таку дитину.

В площині норм Сімейного кодексу України (далі - СК України), дане питання стосуватиметься обов`язку вітчима утримувати неповнолітнього пасинка.

Визначаючись із даним питанням, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 1 СК України, передбачено, що Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Статтею 7 СК України, визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Загальний порядок здійснення сімейних прав та виконання сімейних обов`язків закріплено у статтях 14,15 СК України.

Так, сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

У той же час, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун. Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Статтею 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 155 СК України унормовано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Стаття 180 СК України, визначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Стаття 188 СК України, передбачає, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Стаття 196 СК України регулює питання відповідальності за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, вони: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Статтями 207 та 232 СК України унормовано поняття «усиновлення» та правові наслідки усиновлення. Зокрема, Усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

З моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Закон України від 26.04.2001 № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-ІІІ), визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Стаття 12 Закону № 2402-ІІІ, передбачає, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Стаття 268 СК України, вказує, що мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Суд може звільнити вітчима, мачуху від обов`язку по утриманню падчерки, пасинка або обмежити його певним строком, зокрема у разі: 1) нетривалого проживання з їхнім матір`ю, батьком; 2) негідної поведінки у шлюбних відносинах матері, батька дитини.

Отож, сімейне законодавство містить чітке розмежування таких понять, як «батько», «мати», «дитина», «вітчим», «пасинок», «усиновлений», «усиновитель». Перед усім, це пов`язано із різним обсягом прав та обов`язків названих суб`єктів сімейних правовідносин по відношенні один до одного.

Зокрема, законодавець безальтернативно наголошує на тому, що батько зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей навіть в тому випадку, коли не проживає разом з ними. Форми такого утримання можуть різнитись. Як шляхом сплати аліментів, участі у додаткових витратах на дитину, які обумовлені задоволенням її соціальних, культурних, побутових, оздоровчих та інших потреб та переданням за договором дитині рухомого, нерухомого майна та/або грошових коштів. Тобто, законодавець надає право сторонам сімейних правовідносин диспозитивно вирішити питання про форму утримання дитини одним із батьків, який проживає окремо.

Коли питання стосується сплати «аліментів», то безумовно, якщо така форма утримання, визначена рішенням суду, вона є обов`язковою. Але, з іншої сторони не сплата аліментів не має своїм правовим наслідком втрату правового зв`язку між дитиною та одним із батьків. Судова практика у сімейних спорах свідчить, що часто не сплата аліментів являється наслідком неприязних стосунків колишнього подружжя. А тому, аналізовані приписи СК України, визначають відповідальність за несплату аліментів, що пов`язана із негативними наслідками майнового характеру, а не припиненням зв`язку між батьками та дітьми. Адже головним завданням сімейного законодавства є охорона та збереження цінностей сім`ї, а заразом зв`язку між дитиною та її батьками, безвідносно до того, які відносини складаються між самими батьками дитини.

Наявність в батька обов`язку утримувати дитину породжує у дитини зустрічне право, яке охороняється нормами СК України, - вимагати надання такого утримання. Випадки, коли батько звільняється від утримання дитини є виключеннями і, як правило, пов`язані із матеріальним достатком самої дитини, яка з різних причин має дохід, який переважає батьківський. Але такі випадки не припиняють обов`язку батька брати участь у вихованні дитини, дбати про її духовний та культурний розвиток.

«Вітчим» і «пасинок» не мають настільки чітко визначених прав та обов`язків по відношенні один одного. Якщо «пасинок» має батька, який проживає окремо, то за нормами сімейного законодавства вони наділені по відношенню один до одного правами та обов`язками, про які суд згадував вище. Тобто, батько має своїм обов`язком утримувати неповнолітню дитину навіть, якщо вона проживає окремо від нього з матір`ю, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. І навіть більше, з часом, така дитина (по досягненню повноліття) матиме обов`язок забезпечити утриманням свого непрацездатного батька, що потребує матеріальної допомоги (стаття 202 СК України).

Вітчим має своїм обов`язком утримувати пасинка який з ним проживає якщо у нього немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. При цьому, суд може звільнити вітчима, мачуху від обов`язку по утриманню падчерки, пасинка або обмежити його певним строком, зокрема у разі: 1) нетривалого проживання з їхнім матір`ю, батьком; 2) негідної поведінки у шлюбних відносинах матері, батька дитини.

Звідси вбачається, що вітчим вважається таким, що зобов`язаний утримувати пасинка, якщо:

1. Пасинок проживає разом із вітчимом.

2. Пасинок немає родичів першої та другої лінії кровного споріднення або ж ці особи не можуть надавати пасинку утримання.

3. Вітчим може надавати матеріальну допомогу.

Це обставини, які підлягають доказуванню та документальному підтвердженню.

Такий перелік є виключним та розширеному тлумаченню не підлягає.

З іншої сторони, якщо вітчим самостійно (за власною ініціативою) надає матеріальну допомогу пасинку, це свідчить про дотримання засад добросовісності, розумності та справедливості у сімейних правовідносинах. Проте з позиції норм СК України таку поведінку вітчима не можна назвати «утриманням», бо «утримання», це не «право», а безальтернативний та імперативно визначений «обов`язок» батьків по відношенню до неповнолітніх дітей.

Для кращого розуміння ситуації, суд роз`яснює, що пасинок у спірному випадку не може вимагати у вітчима забезпечення його утриманням, оскільки за законом такий обов`язок на нього не покладений.

Якщо мати дитини (пасинка) вбачає у поведінці свого колишнього чоловіка (батька дитини) ознаки за наявності яких особа може бути позбавлена батьківських прав, то може скористатись відповідною процедурою. Крім того, у випадку позбавлення батька батьківських прав така дитина, за згоди самої ж дитини, може бути усиновлена. Вітчим у даному разі матиме право на усиновлення такої дитини. І лише після усиновлення, усиновлювач зобов`язаний утримувати неповнолітніх усиновлених дітей.

Альтернативних ситуацій, які описані в сімейному законодавстві та стосуються спірного випадку немає. Як і немає підстав для задоволення даного позову. Той факт, що позивач є сумлінним сім`янином, який добросовісно, розумно і справедливо виконує свої обов`язки не свідчить про те, що дитина дружини від попереднього шлюбу ( ОСОБА_7 ) перебуває в нього на утриманні. Позивач не надав належних засобів доказування існування обставин, які зобов`язують вітчима утримувати пасинка. Невиконання батьком дитини рішення суду по сплаті аліментів має інші наслідки, про які згадувалось вище, проте жодним чином призводить до припинення правового зв`язку між батьком та дитиною і не припиняє обов`язку батька утримувати неповнолітнього сина.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність оскаржуваного рішення, про що описано вище.

З цих підстав, суд дійшов висновку про відповідність оскарженого рішення вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, що обумовлює відмову у задоволенні позову повністю.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 26 жовтня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 );

третя особа:

- Адміністрація Державної прикордонної служби України (місцезнаходження/місце проживання: вул. Володимирівська, 26,м. Київ 30,01030, код ЄДРПОУ/РНОКПП 00034039) .

Головуючий суддя Мандзій О.П.