Справа № 280/6078/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 280/6078/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року (суддя Кисіль Р.В.)

у справі № 280/6078/22

за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ковтуна Владислава Ігоровича,

до Військової частини НОМЕР_1 ,

про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошових сум, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати додаткового грошового забезпечення позивачу при звільненні;

стягнути з відповідача на користь позивача суму додаткового грошового забезпечення при звільненні з Військової частини НОМЕР_1 у розмірі 70000,00 грн.;

стягнути з відповідача на користь позивача суму додаткового грошового забезпечення при звільненні з Військової частини НОМЕР_1 у розмірі 10645,16 грн.;

стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.03.2022 позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 20.08.2022 позивача звільнено з військової служби у запас та виплачено додаткову винагороду за безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної ангарії російської федерації в умовах періоду дії воєнного стану з розрахунку 30000 гривень з 01 по 20 серпня 2022 року в сумі 19354,84 грн. Позивач вважає, що під час служби у Військовій частині НОМЕР_1 позивачу протиправно не виплачено грошові кошти за участь у бойових діях у розмірі 70000,00 грн. Крім того, відповідачем неправильно розраховано суму додаткової винагороди у розмірі 19354,84 грн., оскільки у липні 2022 року позивач перебував з 01.07.2022 по 03.07.2022 у звільненні (весілля позивача), а з 14.07.2022 по 21.07.2022 перебував у госпіталі. Таким чином, позивачу не нарахована винагорода за дев`ять днів в розмірі 10645,16 грн. Також позивач вказує, що бездіяльністю відповідача щодо невиплати повної суми додаткового забезпечення, завдана моральну шкоду, яку останній оцінює у 300000,00 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, оскільки позивач отримав додаткову винагороду за безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної ангарії російської федерації в умовах періоду дії воєнного стану з розрахунку 30000 грн. з 01 по 20 серпня 2022 року в сумі 19354, 84 грн.

Суд зазначив, що норми Постанови №168 не розповсюджується на випадки отримання травм військовослужбовцями до набрання нею чинності та початку застосування. Періоди звільнення (через весілля) та перебування у госпіталі у липні 2022 року не вплинули на нарахування додаткової винагороди за серпень 2022 року.

Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначив, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що під час служби у Військовій частині НОМЕР_1 приймав безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії забезпеченні домедичної допомоги та формування додаткових евакуаційних груп в районі виконання бойових дій. Таким чином, позивачу належить до виплати додаткова винагорода в розмірі 100000 грн., тому відповідачем безпідставно не нарахована та не виплачена позивачу сума 70000 грн. Крім того, позивач наполягає на тому, що відповідачем неправильно розраховано суму додаткової винагороди у розмірі 19354,84 грн., оскільки у липні місяці 2022 року позивач перебував з 01.07.2022 по 03.07.2022 у звільненні (весілля позивача), а з 14.07.2022 по 21.07.2022 перебував у госпіталі. Відтак, позивачу не донарахована винагорода ще за 9 днів. Також позивач вважає, що бездіяльністю відповідача щодо невиплати повної суми додаткового забезпечення, завдана моральну шкоду, яку останній оцінює у 300000,00 грн.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 з 01.03.2022 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу №3 від 01.03.2022.

В період з 01.03.2022 по 20.08.2022 позивач приймав безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії забезпечення домедичної допомоги та формування додаткових евакуаційних груп в районі виконання бойових завдань (з дислокацією в н.п. Полтавка), що підтверджується довідкою відповідача від 20.08.2022 №1274.

Згідно направлення командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2022 №7281/38 позивача направлено на штатну ВЛК для вирішення питання щодо придатності до військової служби, оскільки позивач переніс операцію, у зв`язку із консолідованим переламом ноги у 2018 році (19.06.2018). У 2019 році позивача повторно прооперовано та встановлено у ногу металоконструкцію.

Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про хворобу № 286 від 10.08.2022.

З 15.07.2022 по 21.07.2022 позивач знаходився на стаціонарному обстеженні, діагноз М87.0, що підтверджується довідкою від 21.07.2022 за №356.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.08.2022 №156 солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку),

На підставі цього ж наказу позивачу виплачено додаткову винагороду за безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в умовах воєнного стану (з розрахунку 30000 гривень) з 01 по 20 серпня 2022 року в сумі 19 354, 84 грн., а також щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 289 % від посадового окладу з 01 по 20 серпня 2022 року, надбавку за особливості проходження служби 65 % до посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавку.

Не погоджуючись з розміром виплаченого додаткового грошового забезпечення позивач звернувся до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Спір у цій справі вини з приводу наявності у позивача права на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, в розмірі 100000 грн.

Отже, визначальним у цій справі є встановлення обставин, які б підтверджували або спростовували твердження позивача щодо допущеної відповідачем протиправної бездіяльності у спірних відносинах.

Відповідно до ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», яка передбачає виплату додаткової грошової винагороди, зокрема, військовослужбовцям на період дії воєнного стану.

Пунктом 1 цієї постанови в редакції на час виникнення спірних правовідносин установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, підставою для виплати військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі до 100 000 гривень є безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

При цьому, наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально. За відсутності документального підтвердження наведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000,00 грн. не виникає.

Відповідно до п.2-1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 (в редакції з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2022 року № 793, яка застосовується з 24 лютого 2022 року) порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

25.03.2022 Міністром оборони України прийнято рішення про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, яке того ж дня телеграмою № 248/1298 доведено до відома, в тому числі, командирів (начальників) військових частин, установ.

Пунктом 2 цієї телеграми, яка застосовувалась до 01.06.2022, передбачено на період дії воєнного стану військовослужбовцям встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100 000 грн. військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30 000 грн. іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Відповідно до п.3 телеграми документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Відповідно до п.4 телеграми командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини(установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цієї телеграми.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п.6 телеграми).

З 01.06.2022 застосовується порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України.

Пунктом 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Згідно із п. 4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Згідно до п. 5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 грн. за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

Аналіз наведених норми дає підстави для висновку, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168, є відповідні накази командирів (начальників) військових частин, в яких проходить службу військовослужбовець, які видаються у разі підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах, що засвідчується Довідкою керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець. У свою чергу, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу.

Додатком №1 до телеграми № 912/з/29 від 23.06.2022 та Окремого доручення №912/з/29 від 23.06.2022 визначено форму довідки. У довідці визначається період такої участі військовослужбовця, а також зазначаються підстави для її видання: бойові накази, журнал бойових дій, рапорти командирів підрозділів.

У спірному випадку встановлено, що заступником начальника штабу Військової частини НОМЕР_1 складена довідка про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії забезпечення домедичної допомоги та формування додаткових евакуаційних груп в районі виконання бойових дій (з дислокацією в н. п. Полтавка) - а.с. 16.

У цій довідці зазначено, що підставою для її видачі є: бойове розпорядження Командувача ОУВ «Дніпро» № 313/оув/247т від 18.03.2022; бойове розпорядження Командувача ОУВ «Дніпро» № 313/оув/1143т від 24.04.2022; бойове розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 № 1-173; журнал бойових дій Військової частини НОМЕР_1 (розпочатий 24.02.2022) № 2ДСК за Р/З.

Таким чином, довідка від 20.08.2022 № 1274 встановленого зразку підтверджує право позивача на виплату додаткової винагороди за період з 01.03.2022 по 20.08.2022, виходячи із розрахунку 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, і є самостійною підставою для видання наказу Військовою частиною НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди позивачу.

Як зазначено вище, за змістом постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 відсутність наказу суб`єкта владних повноважень про призначення додаткової винагороди у порядку цієї постанови Кабінету Міністрів України у конкретній сумі унеможливлює проведення грошового платежу (ініціювання переказу коштів) на користь певної особи.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що у Військової частини НОМЕР_1 існували підстави для видання наказу про виплату додаткової винагороди позивачу за період з 01.03.2022 по 20.08.2022 виходячи із розрахунку 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, що дає підстави стверджувати про те, що у спірних відносинах відповідачем допущено протиправну бездіяльність.

Щодо твердження позивача про неправильне розрахування суми додаткової винагороди у розмірі 19 354,84 грн., оскільки позивач перебував з 01.07.2022 по 03.07.2022 у звільненні у зв`язку із весіллям позивача, а з 14.07.2022 по 21.07.2022 перебував у госпіталі суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до наведених вище положень постанови Кабінету Міністрів України №168 додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн., до 100000 грн. виплачується пропорційно в розрахунку на місяць.

При цьому за своєю суттю означена додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовці Збройних Сил України (ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260), тому з метою застосування постанови Кабінету Міністрів України №168 під місяцем слід розуміти календарний місяць.

Приймаючи до уваги, що позивач у цій справі оскаржує розмір додаткової винагороди з розрахунку 30000 грн. з 1 по 20 серпня 2022 року, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що періоди перебування позивача у звільненні (через весілля) та у госпіталі у липні 2022 року не вплинули на нарахування додаткової винагороди за серпень 2022 року.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що підстави надання військовослужбовцю відпустки за сімейними обставинами і її термін визначено ч.9 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої відпустка за сімейними обставинами без збереження грошового забезпечення надається військовослужбовцю у таких випадках, зокрема, укладення ним шлюбу - тривалістю до 10 календарних днів.

З урахуванням того, що у період з 01.07.2022 по 03.07.2022 позивач перебував у відпустці за сімейними обставинами без збереження грошового забезпечення (у зв`язку із весіллям), відповідно зазначений період не підлягає врахуванню при нарахуванні додаткової винагороди.

Щодо завданої моральної шкоди бездіяльністю відповідача стосовно невиплати повної суми додаткового забезпечення суд апеляційної інстанції зазначає таке.

За правилами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3 Постанови).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4).

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20.10.2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22.11.2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Також суд враховує, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).

Застосовуючи ці правові висновки в контексті обставин справи, що розглядається, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що позивач не довів, а суд не встановив, що негативні емоції позивача досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою. Відповідних доказів позивач не надав.

Наведені позивачем обставини не свідчать про наявність причинного зв`язку між порушенням звичайних життєвих зв`язків, погіршенням стану позивача і бездіяльністю відповідача, вини останнього в її заподіянні.

Також позивачем не визначено та не обґрунтовано, з чого позивач виходив, оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди 300000,00 грн.

Тобто, позивачем не доведено спричиненої відповідачем моральної шкоди за наведеними вище критеріями їх оцінки, а тому вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню.

Виходячи в вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року у справі № 280/6078/22 скасувати, прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 01.03.2022 по 20.08.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 із розрахунку 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 додаткову винагороду на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01.03.2022 по 20.08.2022 із розрахунку 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням здійснених виплат.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко