Справа № 260/4676/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/4676/22 пров. № А/857/10716/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Судова-Хомюк Н.М.,

суддів: Онишкевича Т.В.,

Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року у справі № 260/4676/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про стягнення недоплаченої суми грошової компенсації за невикористану відпустку,-

суддя у І інстанції - Микуляк П.П.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (далі ГУНП у Закарпатській області), в якому просив:

- визнати протиправним бездіяльність Головного управління Національної поліції України щодо невиплати грошової компенсації за невикористані мною відпустки за 2015 рік у кількості 3 календарні дні, за 2016 рік у кількості 4 календарних днів, за 2017 рік - 24 календарні дні, за 2018 рік - 45 календарних днів, 2019 - 36 календарних днів та 2020 рік 45 календарних днів, яке було виконано Головним управлінням Національної поліції за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022. року у справі №260/7064/21, як такою що виконана не у повному обсязі;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України виплатити недоплачену суму грошової компенсації за невикористану відпустку у кількості 157 календарних днів у розмірі 138243,60 грн..

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом №55 о/с по особовому складу начальника ГУНП в Закарпатській області від 10.03.2021 позивача - заступника начальника управління - начальника відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Закарпатській області було звільнено зі служби в поліції за власним бажанням. На день звільнення позивач мав невикористані відпустки за час проходження служби у поліції, а саме: за 2015 рік у кількості 3 календарні дні, за 2016 рік у кількості 4 календарних днів, за 2017 рік - 24 календарні дні, за 2018 рік - 45 календарних днів, 2019 - 36 календарних днів та 2020 рік 45 календарних днів. Однак, при звільненні відповідачем було компенсовано позивачу невикористану відпустку лише за 2021 рік. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року було зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки: за 2015 рік у кількості 3 календарні дні, за 2016 рік у кількості 4 календарних днів, за 2017 рік у кількості 24 календарні дні, за 2018 рік у кількості 45 календарних днів, за 2019 рік у кількості 36 календарних днів та за 2020 рік у кількості 45 календарних днів (у загальній кількості 157 днів). Вказує, що Головне управління Національної поліції в Закарпатській області провело оплату та нарахування грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 109668,00 грн.. Позивач вважає, що відповідачем недоплачена грошова компенсація у сумі 138243,60 грн. Просив позов задовольнити повністю.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 грошової компенсації за 157 днів невикористаної відпустки.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Закарпатській області виплатити недоплачену суму грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 125171,66 грн. (сто двадцять п`ять тисяч сто сімдесят одну гривню шістдесят шість копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що оскільки Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року у справі №260/7064/21, виплачено позивачу 109668,00 грн, то у задоволенні позову слід відмовити, оскільки рішення суду було виконано у повній мірі. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції на підставі доданої позивачем довідки про доходи №94 від 05.09.2022 року задоволено позов, однак суд задовільнив позов не з`ясувавши чи довідка, яку надав позивач дійсно є довідкою, яка відповідає вимогам постанови КМУ від 08.02.1995 року №100. Вказує, що дана форма довідки включає в себе всі виплати поліцейському, в тому числі одноразові виплати, а саме матеріальну допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Апелянт вважає, що дана вимога має вирішуватися в порядку статті 383 КАС України, а тому у її задоволенні, в межах даного позовного провадження просять відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти аргументів відповідача та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 10 березня 2021 року № 55 о/с позивача звільнено зі служби в поліції, відповідно до ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» за п. 7 (за власним бажанням). Відповідно до вказаного наказу невикористана частина чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році складає 07 календарних днів.

Відповідно до листа Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 17 листопада 2021 року № С-358/106/2-2021 невикористана основна оплачувана відпустка позивача за 2015 рік складає 3 календарні дні; невикористана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2016 рік складає 4 календарні дні; невикористана частина щорічної основної відпустки за 2017 рік складає 24 календарні дні; невикористана частина щорічної основної відпустки за 2018 рік складає 30 календарних днів та додаткова оплачувана відпустка за стаж служби в поліції за 2018 рік складає 15 календарних днів; невикористана частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік складає 21 календарний день та додаткова оплачувана відпустка за стаж служби в поліції за 2019 рік складає 15 календарних днів; невикористана щорічна основна оплачувана відпустка за 2020 рік складає 30 календарних днів та додаткова оплачувана відпустка за стаж служби в поліції за 2020 рік складає 15 календарних днів.

11 лютого 2022 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду позов ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки: за 2015 рік у кількості 3 календарні дні, за 2016 рік у кількості 4 календарних днів, за 2017 рік у кількості 24 календарні дні, за 2018 рік у кількості 45 календарних днів, за 2019 рік - у кількості 36 календарних днів та за 2020 рік у кількості 45 календарних днів та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Закарпатській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки.

Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року було виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 109668,00 грн., яка визначалася відповідно до вимог Наказу МВС від 06.04.2016 року №260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських».

Не погоджуючись з таким розрахунком виплаченого грошового забезпечення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вищевказані обставини встановлені матеріалами справи та не заперечуються сторонами по справі.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що предметом розгляду даної справи є протиправність дій щодо неповної виплати грошової компенсації за відпустку, яка на думку позивача невірно визначена при виплаті Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області на виконання рішення суду 260/7064/21 із зобов`язанням здійснити виплату недоплаченої суми грошової компенсації. Суд першої інстанції вказує, що з огляду на не врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 260 питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, то при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи КЗпП України, Закону України «Про відпустки», Порядку № 100, такого правового висновку дійшов Верховний суд у постанові №826/8185/18 від 23 жовтня 2019 року. Суд першої інстанції вважає, що відповідач здійснюючи нарахування та виплату грошової компенсації позивачу за 156 календарних днів відпустки протиправно застосував при її нарахуванні пункт 8 розділу ІІІ Наказу МВС від 06.04.2016 року №260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських». Суд першої інстанції зазначає, що предмет та підстави позовних вимог за справами 260/7064/21 та 260/4676/22 різняться, а отже із змісту позовної заяви у даній справі, судового рішення у справі 260/7064/21 та вимог статті 383 КАС судом не встановлено підстав для вирішення позовних вимог в порядку статті 383 КАС України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 року (далі - Закон №504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: 1)щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Згідно із частиною 1 статті 24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Положеннями 60 Закону №580-VIII визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Згідно із положеннями частин 1-4 статті 93 Закону №580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до приписів частин 8-11 статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Положеннями частин 1 та 2 статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №260).

За приписами пункту 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзаців 7 і 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Аналізуючи наведені норми права, колегія суддів зазначає, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки визначено приписами Конституції України. Особу не може бути позбавлено такого права.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Конституційним Судом України у рішенні від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) викладено висновок стосовно того, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

Отже, з огляду на викладене, а також враховуючи відсутність правового врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування у даному випадку приписів Кодексу законів про працю України і Закону України «Про відпустки».

Так, відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини 1 статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19.01.2021 по справі №160/10875/19 (адміністративне провадження №К/9901/13369/20).

Судом встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області, на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.02.2022 у справі № 260/7064/21 було здійснено нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 109668,00 грн. (а.с. 23).

Відповідно до листа від 20.11.2022 № 600/106/5-2022 судом встановлено, що відповідачем було здійснено таку виплату відповідно до вимог Наказу МВС від 06.04.2016 року № 260 «Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання». Так, згідно листа від 20.11.2022, розмір виплати визначався наступним чином: 22311,00-1219,00=21092,00:30 ( кількість днів в місяці) = 703,00 грн.; 703,00 грн. х 156 (кількість днів невикористаної відпустки, відповідно до рішення суду) = 109668,00 грн. (а.с. 33).

Судовим рішенням у справі №260/7064/21 було встановлено, що відповідач має нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за період з 2015-2020 роки, що як встановлено судом та вказано відповідачем у листі від 17.11.2021 - становить 157 календарних днів невикористаної відпустки. Однак, як слідує із встановлених судом обставин справи та наданих доказів, відповідач здійснюючи нарахування та виплату грошової компенсації позивачу за 156 календарних днів відпустки протиправно застосував при її нарахуванні пункт 8 розділу ІІІ Порядку №260.

Позивач у позовній заяві визначив суму грошової компенсації у розмірі 138243,60 грн. за 157 днів невикористаної відпустки.

Згідно наданої довідки №94 від 05 вересня 2022 року заробітна плата позивача за 12 календарних місяців з 01 лютого 2020 року по 31 січня 2021 року становить 372452,72 грн.

Розрахунок норм тривалості робочого часу на 2020 рік Мінсоцполітики надало у листі від 29.07.2019 р. №1133/0/206-19, де з 01 лютого по 31 грудня 2020 року 230 робочих днів; згідно листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 року № 3501-06/219 у січні 2021 року - 19 робочий день. Таким чином, загальна кількість робочих днів з 01 лютого 2020 року по 31 січня 2021 року становить 249 робочих днів. Відтак середньоденна заробітна плата позивача за 12 календарних місяців становить 1495,79 грн. (372452,72 грн. /249 робочих днів).

Отже, грошова компенсація, що повинна була бути виплачена Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області позивачу становить 234839,66 грн. (157 х 1495,79 грн. = 234839,66 грн.).

Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року, на підставі п.8 роділ ІІІ Порядку № 260 було виплачено позивачу 109668,00 грн., а отже, сума недоплаченої грошової компенсації становить 125171,66 грн. (234839,66 - 109668,00 = 125171,66).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позовна заява підлягає до часткового задоволення, шляхом визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, щодо виплати не в повному обсязі грошової компенсації за невикористані 157 днів відпустки та зобов`язання відповідача виплатити недоплачену суму грошової компенсації за невикористану відпустку у розмірі 125171,66 грн..

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач неправомірно застосував до спірних правовідносин приписи вказаного вище Порядку № 260 та такі дії вчинено всупереч приписам статті 83 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про відпустки», Порядку № 100 від 08.02.1995.

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 23.10.2019 у справі №826/8185/18.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно правомірності своїх дій з посиланням на те, що позивачу проведено розрахунок в повному обсязі згідно чинних на момент звільнення нормативних актів, позаяк такі посилання спростовуються вищевикладеними аргументами суду.

Також безпідставними є доводи апелянта про те, що дані правовідносини позивачу слід було реалізувати в порядку ст. 383 КАС України.

З цього приводу слід зазначити про те, що Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №295/13613/16-а зазначив, що стаття 383 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Разом з тим, Закарпатський окружний адміністративний суд у справі №260/7064/21, на виконання якого відповідач здійснив нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні відпустки, не вирішував по суті вимог щодо суми грошової компенсації, а встановив, що відповідач має нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 157 календарних днів невикористаної відпустки.

Суд вважає необхідним зазначити, що розмір виплаченої відповідачем грошової компенсації за невикористані дні відпустки не був визначений при розгляді справи № 260/7064/21.

Предметом розгляду даної справи є протиправність дій щодо неповної виплати грошової компенсації за відпустку, яка на думку позивача невірно визначена при виплаті Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області на виконання рішення суду № 260/4676/22 із зобов`язанням виплатити недоплачену суму грошової компенсації за невикористану відпустку у кількості 157 календарних днів у розмірі 138243,60 грн..

Тобто, питання оскарження правомірності дій відповідача щодо невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 грошової компенсації за 157 днів невикористаної відпустки та зобов`язання провести виплату недоплаченої суму грошової компенсації за невикористані дні відпустки у визначено розмірі перебуває поза судовим контролем за виконанням рішень Закарпатського окружного адміністративного суду у справах №260/7064/21, а відтак таке питання не може бути вирішено у спосіб подання заяви у порядку статті 383 КАС України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 мав право звернутися до суду у порядку статті 5 КАС України шляхом пред`явлення позову до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про стягнення недоплаченої суми грошової компенсації за невикористану відпустку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що висновок суду першої інстанції є правильним та обґрунтованим, судове рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року у справі № 260/4676/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 25 жовтня 2023 року