Справа № 520/21458/23
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 жовтня 2023 року № 520/21458/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шляхова О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () щодо незарахування періоду роботи з 01.01.1987 по 09.12.1992, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу при обчисленні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зарахувавши до страхового стажу період його роботи з 01.01.1987 по 09.12.1992, починаючи з 05 лютого 2023 року;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії з 05 лютого 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми стягнення за один місяць;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що пенсійним органом під час призначення пенсії протиправно не зараховано до страхового стажу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV періоду роботи з 01.01.1987 по 09.12.1992. Враховуючи наведене, позивачу протиправно не призначено пенсію у належному розмірі, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Ухвалою суду від 25.08.2023 по справі відкрито спрощене провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі отримана відповідачем ГУПФ України в Харківській області 25.08.2023, що підтверджується довідкою про доставку листа в електронний кабінет відповідача в системі "Електронний суд". Проте, у встановлений судом строк, представник відповідача правом надати письмовий відзив на позовну заяву не скористався, клопотань про продовження строку надання відзиву на позовну заяву, визнання позову суду не надсилав.

За правилами частини 6 статті 162 КАС України визначено, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлене наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся 02.03.2023 через вебпортал ПФУ до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

За результатами розгляду заяви від 02.03.2023 позивачеві призначено пенсію за віком з 05.02.2023.

Зі змісту позову, ГУПФ України в Харківській області під час призначення пенсії не зарахувало період роботи з 01.01.1987 по 09.12.1992 у колгоспі ім. Фрунзе Балаклійського району Харківської області до страхового стажу позивача.

У зв`язку з чим, 12.04.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою, в якій просив здійснити перерахунок (допризначення) пенсії, зарахувавши період роботи з 01.01.1987 по 09.12.1992 в колгоспі ім. Фрунзе Балаклійського району Харківської області до страхового стажу позивача при обчисленні пенсії за віком, починаючи з 05.02.2023, оскільки всі необхідні документи, а саме трудову книжку та архівні документи щодо роботи в колгоспі, які видані КП «Балаклійський трудовий архів Балаклійської міської ради Харківської області» надані під час первинного звернення за пенсією 02.03.2023.

Листом від 10.05.2023 ГУ ПФ України в Харківській області повідомило, що до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 не враховано період роботи в колгоспі, оскільки записи про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані дні не завірені підписом та печаткою, що суперечить вимогам п. 6 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310. Також, у листі відповідача зазначено, що до розрахунку страхового стажу не можливо врахувати період роботи в колгоспі згідно наданих архівних довідок, оскільки в особових рахунках та відомостях про нарахування заробітної плати та даними паспорту позивача різні дані "по батькові".

Не погодившись із вищенаведеним, позивач звернувся до суду з даним позовом за для захисту своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, тобто відповідно до статей 56 63 Закон України №1788-ХІІ.

До набрання чинності Закону України №1058-IV діяв Закону №1788-ХІІ, статтею 56 якого встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 1993 року № 637 (далі Порядок №637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ (з якою узгоджується ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємства, установах і організаціях, затвердженою постановою Деркомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (зі змінами внесеними постановою Держкомпраці по праці та соціальним питанням від 19.10.1990 №412, встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж є трудова книжка.

Пунктом 2.3. вказаної Інструкції встановлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведенні на іншу постійну роботу чи звільнення, а також при нагородженні і заохоченнях вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження). Записи здійснюються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольору.

Пунктом 2.5. Інструкції встановлено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. Виправлення виробляється адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис.

Також, спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу.

Щодо посилання відповідача, як на підставу неврахування записів трудової книжки про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані дні, те що записи не завірені підписом та печаткою, слід зазначити наступне.

Відповідно до записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 з 01.01.1987 по 09.12.1992 ОСОБА_1 працював у колгоспі ім. Фрунзе Балаклійського району Харківської області.

У трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 містяться відомості про прийнятий колгоспом ім. Фрунзе Балаклійського району Харківської області річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, а також відомості про виконаний річний мінімум трудової участі в громадському господарстві (вихододні) ОСОБА_1 у колгоспі ім. Фрунзе Балаклійського району Харківської області, зокрема і за період з 01.01.1987 по 09.12.1992 (с. 18-19 трудової книжки).

У трудовій книжці містяться записи про призначення та звільнення з колгоспу, з посиланням на первинні документи, які засвідчені печатками колгоспу та уповноваженими особами.

Крім того, позивачем до матеріалів справи надано архівні довідки, які видані КП «Балаклійський трудовий архів Балаклійської міської ради Харківської області», а саме: супровідний лист від 13.02.2023 №01-51/159-165, від 13.02.2023 №01-51/159, від 13.02.2023 №01-51/160, від 13.02.2023 №01-51/160-1, від 13.02.2023 №01-51/160-2, від 13.02.2023 №01-51/161, від 13.02.2023 №01-51/162, від 13.02.2023 №01-51/163, від 13.02.2023 №01-51/164, від 13.02.2023 №01-51/165. Вищезазначені архівні довідки підтверджують, що ОСОБА_1 працював в колгоспі ім. Фрунзе Балаклійського району Харківської області, у тому числі і в період з 01.01.1987 по 09.12.1992.

Суд зазначає, що записи у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 за період роботи з 01.01.1987 по 09.12.1992 заповнені вірно, внесені з посиланням на первинні документи, завірені уповноваженими особами та скріплені печаткою колгоспу та в них зазначено всі необхідні дані для зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Щодо посилання відповідача, як на підставу не зарахування періоду роботи з 01.01.1987 по 09.12.1992, те що в особових рахунках та відомостях про нарахування заробітної плати та даними паспорту різні дані "по-батькові", необхідно зазначити наступне.

Суд звертає увагу, що визначальною підставою для зарахування періоду роботи до стажу є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці чи архівних довідках, а відповідальність за ведення трудової книжки та документів покладається на уповноважену особу колгоспу, а не на позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.07.2018 у справі №220/989/17, у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, у постанові від 09.08.2019 по справі №654/890/17, у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, у постанові від 11.11.2020 по справі №677/831/1.

Статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно із частиною 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Слід зазначити, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у разі відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 у справі №159/4178/16-а.

Тобто, уточнюючі довідки мають надаватися у разі, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

У постанові Верховного Суду від 22.03.2018 по справі №208/235/17 зазначено:

« 23. Колегія суддів звертає увагу, що доводи скаржника про те, що періоди роботи позивача з 17 серпня 1988 року по 11 січня 1993 року на ВАТ «Дніпрохімремонт» не підтверджений уточнюючою довідкою, є безпідставними, оскільки надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно лише у випадку відсутності трудової книжки або коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.

24. Між тим записи у трудовій книжці та довідки, які містяться у матеріалах справи, підтверджують характер роботи позивача у спірний період за Списком № 1, що надає право на включення спірного періоду до стажу та право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах».

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.)».

У даному випадку недоліки записів у трудовій книжці позивача є формальним недоліком та не можуть бути підставою для неврахування періоду роботи з 01.01.1987 по 09.12.1992 у колгоспі ім. Фрунзе Балаклійського району Харківської області до страхового стажу позивача, оскільки порушує право позивача на соціальний захист.

Тому, у відповідача були відсутні підстави не зараховувати період роботи позивача з 01.01.1987 по 09.12.1992 при розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , а зазначені підстави обмежують право позивача, гарантоване статтею 46 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, у трудовій книжці позивача містяться всі необхідні дані про відпрацьовані трудодні та встановлений мінімум трудової діяльності у громадському господарстві (колгоспі ім. Фрунзе Балаклійського району Харківської області) та надано додатково архівні довідки, що також підтверджують період роботи позивача.

Нормами ч. 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ). Виходячи з приписів ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», суди у процесі здійснення правосуддя повинні за відповідними правилами керуватися нормами, зазначених документів, ратифікованих законами України.

Одночасно, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ КЗПЛ та практику ЄСПЛ, як джерело права.

Практика ЄСПЛ щодо соціальних виплат є сталою та вказує на те, що соціальні виплати є тотожними майновому праву, а отже підпадають під дію статті 1 Першого протоколу КЗПЛ (рішення по справам «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), заяви № 68385/10 та 71378/10 (пункт 31), «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява №44912/98 (пункт 52).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) ЄСПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу КЗПЛ сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме у контексті статті 1 Першого протоколу КЗПЛ, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення ЄСПЛ "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" №71916/01, 71917/01 та 10260/02).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу період його роботи з 01.01.1987 по 09.12.1992, починаючи з 05 лютого 2023 року.

Щодо вимог позивача про визнання бездіяльності щодо не зарахування періоду роботи позивача до відповідного стажу протиправною, суд зазначає наступне.

Дії суб`єкта владних повноважень - активна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, в той час коли бездіяльність - пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної та юридичної особи.

У цьому ж випадку відповідачем вчинені протиправні дії - не здійснено зарахування періоду роботи позивача до пільгового стажу, оформлені у вигляді листа, у зв`язку з чим вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у неврахуванні періоду роботи позивача до пільгового стажу, є протиправними.

Щодо клопотання про допуск до негайного виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням по даній справі позовні вимоги задоволено шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу період його роботи з 01.01.1987 по 09.12.1992, починаючи з 05 лютого 2023 року.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для застосування в даному випадку приписів статті 371 КАС України.

Стосовно зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надати звіт про виконання рішення суду суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Висновки аналогічного характеру викладені у додатковій постанові Верховного Суду по справі № 235/7638/16-а від 31.07.2018.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з вимогами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Беручи до уваги викладене, враховуючи, що у суду на даний час відсутні підстави вважати, що відповідачем не буде виконане рішення суду по даній справі, суд не вбачає підстав для встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () щодо не зарахування періоду роботи з 01.01.1987 по 09.12.1992, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу при обчисленні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зарахувавши до страхового стажу період його роботи з 01.01.1987 по 09.12.1992, починаючи з 05 лютого 2023 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Шляхова