Справа № 280/4310/23
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року (о 12 год. 35 хв.)Справа № 280/4310/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Прус Я.І.

представника відповідача Міняйло О.С.,

розглянув в відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Запорізької обласної державної адміністрації, Запорізька обласна військова адміністрація (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.164, )

про скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Запорізької обласної державної адміністрації, Запорізька обласна військова адміністрація (далі Запорізька ОДА, відповідач) в якому просить:

скасувати розпорядження голови Запорізької ОДА, начальника обласної військової адміністрації від 19.05.2023 №193-к «Про звільнення ОСОБА_1 », розпорядження №218-к від 29.05.2023 «Про внесення змін до розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації, начальника обласної військової адміністрації від 19.05.2023 №193-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити позивача на посаді заступника голови Запорізької обласної державної адміністрації;

стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19.05.2023 по дату фактичного поновлення на посаді.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що Розпорядження голови ОДА, начальника обласної військової адміністрації від 19.05.2023 №193-к, відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено з посади заступника голови обласної державної адміністрації є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки під час видання вказаного розпорядження ОСОБА_1 перебувала у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами. Вважає, що виданням цього розпорядження порушено гарантії, передбачені законодавством України для вагітних жінок та жінок, що мають дітей віком до трьох poків. Крім того, стверджує, що розуміючи очевидну незаконність виданого розпорядження, головою ОДА, начальником обласної військової адміністрації Малашком Ю. пізніше винесено ще одне розпорядження від 29.05.202З №218-K «Про внесення змін до розпорядження голови обласної державної адміністрації, начальника обласної військової адміністрації від 19.05.2023 №193-к «Про звільнення ОСОБА_1 », викладено п. l наказу від 19.05.2023 в іншій редакції, відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено з 29 травня 2023 року. Також, наголошує, що якщо слідувати ОСОБА_2 , то в день який слід вважати новим днем звільнення - 29.05.2023 мав бути проведений кінцевий розрахунок із ОСОБА_1 , з врахуванням також того, що якщо вона все ж не була звільнена 19.05.2023, то ці 10 днів були робочими, за якi має нараховуватися заробітна плата, чого зроблено не було. Також зазначає, що підставою для звільнення ОСОБА_1 стало нібито припинення своїх повноважень з причини призначення нового голови ОДА, в той же час, станом на сьогоднішній день, продовжують перебувати на посадах першого заступника голови i заступника голови особи, призначені попереднім головою обласної ради.

Ухвалою суду від 26.06.2023 вирішено прийняти позовну заяву та відкрити провадження в адміністративній справі, підготовче засідання по справі призначити на 18 липня 2023 року.

Відповідач позов не визнав, 12 липня 2023 року надіслав до суду відзив на позовну заяву (вх. №29622), у якому стверджує, що п. 3 ч. 1 ст. 39 та ч. 3 ст. 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» прямо визначено, що юридичним наслідком призначення нового голови обласної державної адміністрації є право останнього звільняти перших заступників та заступників голови обласної державної адміністрації із займаних посад внаслідок автоматичного припинення ix повноважень, про що вони заявляють новому голові адміністрації, при цьому, звільненню новопризначеним головою обласної державної адміністрації своїх заступників на підставі ч. 3 Закону України «Про місцеві державні адміністрації не може передувати дотримання певного додаткового порядку припинення їх повноважень, крім самого факту припинення цих повноважень в силу закону, оскільки ця підстава законом пов`язується не з волевиявленням працівника чи голови райдержадміністрації, а з самим фактом призначення нового керівника адміністрації. Таким чином, зауважує, що звільнення заступника голови обласної державної адміністрації на підставі cт. 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» не є звільненням з ініціативи власника, а тому твердження позивача про нібито допущене порушення відповідачем норм ст. 184 Кодексу законів про працю України є безпідставними та не відповідає дійсності. З цих самих підстав невірним є i застосування позивачем положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». На думку відповідача, оскільки займана позивачем посада передбачає спеціальний порядок призначення та звільнення, визначений Законом України «Про місцеві державні адміністрації», то при вирішенні питання про його звільнення не мають застосовуватися норми Кодексу законів про працю України, оскільки в даному випадку, на спiрнi відносини поширюються положення спеціального законодавства. Щодо процедури погодження звільнення ОСОБА_1 пояснює, що обласною державною адміністрацією було направлено до Кабінету Міністрів України листа від 25.05.2023 №08-42/1410, в якому з посиланням на текст Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розташований на сайті Верховної Ради України, відповідач просив розглянути питання погодження звільнення ОСОБА_1 , однак листом від 30.05.2023 №13662/012023 ОДА було поінформовано, що Кабінет Міністрів України залишив без розгляду вказаного листа, оскільки чинна на сьогодні редакція Закону України «Про місцеві державні адміністрації» не передбачає погодження звільнення заступників голови ОДА. Проте, на виконання приписів Указу Президента України від 04.08.2006 № 675/2006 «Про підготовку пропозицій та попередній розгляд кандидатур для призначення на посади та звільнення з посад керівників місцевих державних адміністрацій» 18.05.2023 листом № 08-42/1342 відповідач звернувся до Офісу Президента України з проханням про погодження звільнення ОСОБА_1 та листом від 26.05.2023 №02-0l/52l вказане погодження було отримано, таким чином, з урахуванням перенесення дати звільнення ОСОБА_1 з 19.05.2023 на 29.05.2023, її звільнення було погоджене з Офісом Президента України. На підставі наведеного вище просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В підготовчому засіданні, призначеному на 18 липня 2023 року, за клопотанням представника позивача суд відклав підготовче засідання на 15 серпня 2023 року.

Ухвалою суду від 15.08.2023 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 18 вересня 2023 року.

У зв`язку з відсутністю судді на роботі в період з 11.09.2023 по 18.09.2023 згідно з наказом Запорізького окружного адміністративного суду від 08.09.2023 №182 «Про надання навчальної відпустки» підготовче засідання перенесено на 19 вересня 2023 року.

19 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 жовтня 2023 року.

Ухвалою суду від 10.10.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 17 жовтня 2023 року.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, про дату час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Клопотань, заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави та з боку держави може бути піддане обмеженням, зокрема шляхом встановлення певної процедури розгляду справи.

З системного аналізу ст.ст. 2, 9, 44 КАС України вбачається те, що законодавець безпосередньо пов`язує участь позивача в судових засіданнях з рухом судового процесу і дії суду у цьому контексті залежать від дій позивача. Неявка позивача в судове засідання є його волевиявленням, проявом дії принципу вільного розсуду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (див. наприклад рішення Європейського суду прав людини у справі «Каракуця проти України»).

Отже, позивач має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (наприклад, розгляд справи в режимі відеоконференції, у разі неможливості особистої явки до суду).

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, із підстав викладених у відзиві, долученому до матеріалів справи. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі ст. 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

Указом Президента України від 18.12.2020 №577/2020 ОСОБА_3 призначено головою Запорозької ОДА.

Відповідно до розпорядження голови Запорозької ОДА Старуха О.В. від 19.02.2021 №34-к ОСОБА_1 призначено на посаду заступника голови Запорозької ОДА з 22.02.2021.

Указом Президента України, від 24.02.2022 № 68/2022, на виконання Закону України «Про правовий режим воєнного стану» для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки i порядку утворено Запорізьку обласну військову адміністрацію. У зв`язку з утворенням військових адміністрацій, обласні, Київська міська державні адміністрації та голови цих адміністрацій набули статусу відповідних військових адміністрацій та начальників цих військових адміністрацій.

Відповідно до Розпорядження голови ОДА від 24.01.2023 №25-к «Про надання відпустки Некрасовiй З.А.», позивачу надано оплачувану відпустку у зв`язку із вагітністю та пологами на 126 календарних днів з 23 січня 2023 року по 28 травня 2023 року. Підстава для надання відпустки у зв`язку із вагітністю та пологами - листок тимчасової непрацездатності від 23.01.2023 №6362586-1.1, виданий комунальним некомерційним підприємством «Пологовий будинок №4» Запорозької міської ради.

Указом Президента України від 24.01.2023 №38/2023 звільнено ОСОБА_3 з посади голови Запорозької ОДА згідно з поданою ним заявою.

Указом Президента України від 07.02.2023 №66/202З головою Запорозької ОДА призначено Maлaшкa Юрія Анатолійовича.

Листом голови Запорозької ОДА від 17.04,2023 №08-42/1014 ОСОБА_4 було нагадано про обов`язок подання заяви та повідомлено, що у разі не подання такої заяви вона буде звільнена з посади заступника голови ОДА згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та п. 2 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

02 травня 2023 року, згідно з наданими позивачем документами, остання народила дитину.

На виконання приписів Указу Президента України від 04.08.2006 № 675/2006 «Про підготовку пропозицій та попередній розгляд кандидатур для призначення на посади та звільнення з посад керівників місцевих державних адміністрацій» 18.05.2023 листом № 08-42/1342 відповідач звернувся до Офісу Президента України з проханням про погодження звільнення ОСОБА_1 .

Розпорядження голови Запорізької ОДА від 19.05.2023 №193-к вирішено звільнити ОСОБА_1 19.05.2023 з посади заступника голови ОДА, у зв`язку із припиненням своїх повноважень з причини призначення нового голови ОДА. Підстава: лист-погодження Офісу Президента України. Відділу фінансового забезпечення доручено провести кінцевий розрахунок з позивачем, виплатити компенсацію за невикористані 2 календарні дні щорічної основної відпустки за період роботи з 22.02.2022 по 21.02.2023 та 06 календарних днів щорічної основної відпустки за період з 22.02.2023 по 19.05.2023.

Так, відповідачем було направлено до Кабінету Міністрів України листа від 25.05.2023 №08-42/1410, в якому з посиланням на текст Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розташований на сайті Верховної Ради України, останній просив розглянути питання погодження звільнення ОСОБА_1 , однак листом від 30.05.2023 №13662/012023 ОДА було поінформовано, що Кабінет Міністрів України залишив без розгляду вказаного листа, оскільки чинна на сьогодні редакція Закону України «Про місцеві державні адміністрації» не передбачає погодження звільнення заступників голови ОДА.

Листом від 26.05.2023 №02-01/521 відповідачем було отримано погодження Офісу Президента України про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади.

Розпорядженням №218-к від 29.05.2023 внесені зміни до розпорядження голови Запорізької ОДА від 19.05.2023 №193-к «Про звільнення ОСОБА_1 », викладено пункт 1 цього розпорядження в наступній редакції: «Звільнити ОСОБА_1 29.05.2023 з посади заступника голови ОДА. Підстава: у зв`язку з припиненням повноваження посадової особи відповідно до ст. 10, п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

02.06.2023 на електронну адресу Запорізької ОДА надійшла заява позивача про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 29.05.2023 по 02.05.2026.

Листом від 27.06.2023 №79-н-0649-2 відповідачем повідомлено, що оскільки на день подання заяви про надання відпустки між позивачем та Запорізькою ОДА трудові відносини були припинені, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 20 Закону України «Про відпустки» не може бути надана.

Вважаючи рішення відповідача від 19.05.2023 №193-к та від 29.05.2023 №218-к протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 6 ст. 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч. 3 ст. 118 Конституції України встановлено, що склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій.

У преамбулі Закону України від 09.04.1999 № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» (далі - Закон № 586-XIV) зазначено, що відповідно до Конституції України цей Закон визначає організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій.

Суд зазначає, що займана позивачем посада передбачає спеціальний порядок обрання та звільнення, визначений Законом № 586-XIV, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду в постанові від 21.12.2018 у справі № №816/213/16.

Частиною 2 ст. 10 розділу II «Формування місцевих державних адміністрацій» Закону № 586-XIV, у редакції, чинній станом на 07 жовтня 2010 року, встановлено, що перший заступник та заступники голови обласної, районної державної адміністрації призначаються на посаду головою відповідно обласної, районної державної адміністрації за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 ст. 10 Закону № 586-XIV, у редакції Закону України від 07.10.2010 №2592-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України», встановлено, що перший заступник та заступники голови обласної державної адміністрації призначаються на посаду та звільняються з посади головою обласної державної адміністрації за погодженням із Кабінетом Міністрів України. Перший заступник та заступники голови районної державної адміністрації призначаються на посаду та звільняються з посади головою районної державної адміністрації за погодженням з головою обласної державної адміністрації.

Законом України від 23.02.2014 № 763-VII «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України"» визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України» (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 10, ст. 63). А також встановлено, що норми законів України, до яких вносилися зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України», які втратили чинність згідно з пунктом 1 цього Закону, діють в редакції, чинній станом на 07 жовтня 2010 року, з урахуванням змін, внесених законами України після 7 жовтня 2010 року, у частинах, що відповідають нормам Конституції України, які діють станом на дату набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 ст. 10 Закону № 586-XIV передбачено, що перші заступники та заступники голів місцевих державних адміністрацій заявляють про припинення своїх повноважень новопризначеним головам місцевих державних адміністрацій у день їх призначення.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 39 Закону № 586-XIV передбачено, що голови місцевих державних адміністрацій: призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цього Закону.

З аналізу наведених законодавчих приписів висновується, що праву новопризначеного голови місцевої державної адміністрації на формування складу місцевої державної адміністрації кореспондує обов`язок раніше призначених першого заступника і заступника голови місцевої державної адміністрації заявити про припинення своїх повноважень, що є самостійної підставою для їх звільнення на підставі ч. 3 ст. 10 і п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону № 586-XIV, який є спеціальним у спірних правовідносинах.

При формулюванні причин звільнення позивача не мають застосовуватися норми Кодексу законів про працю України, оскільки, в даному випадку, на спірні відносини поширюються положення спеціального законодавства, а саме норми Закону № 586-XIV.

Оскільки спірні правовідносини щодо звільнення заступника голови обласної державної адміністрації з посади у зв`язку з поданням заяви про припинення повноважень врегульовано спеціальним Законом № 586-XIV, посилання позивача на приписи Кодексу законів про працю України та Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є безпідставним.

У постанові від 14.02.2019 у справі №824/395/16-а Верховний Суд дійшов правових висновків, за якими звільнення першого заступника голови районної державної адміністрації на підставі ст. 10 Закону України № 586-XIV не є звільненням з ініціативи власника.

Так, ця норма містить додаткову, особливу підставу для звільнення працівника, пов`язану з його статусом, якої не містить Кодекс законів про працю України чи Закон України «Про державну службу». Ця підстава законом пов`язується не з волевиявленням працівника чи голови райдержадміністрації, а з самим фактом призначення нового керівника адміністрації. Статтею 10 Закону №586-XIV для перших заступників голови райдержадміністрації передбачено обов`язок заявити про складення повноважень перед новопризначеним головою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 39 та ч. 3 ст. 10 Закону № 586-XIV визначено, що юридичним наслідком призначення нового голови районної державної адміністрації є право останнього звільнити перших заступників та заступників голови районної державної адміністрації із займаних посад внаслідок автоматичного припинення їх повноважень, про що вони заявляють новому голові адміністрації.

Звільненню новопризначеним головою районної державної адміністрації своїх заступників на підставі ч. 3 ст. 10 Закону № 586-XIV не може передувати дотримання певного додаткового порядку припинення їх повноважень, крім самого факту припинення цих повноважень в силу закону.

Написання заяви про припинення повноважень є обов`язком посадової особи - першого заступника голови районної державної адміністрації в силу вимог ч. 3 ст. 10 Закону №586-XIV та пов`язане з настанням юридичного факту: звільненням з посади голови такої державної адміністрації та призначенням на посаду нового голови, наслідком чого є звільнення першого заступника голови з державної служби. Тому у цьому випадку не відбувається припинення трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

У силу приписів норми ч. 2 ст. 10 Закону № 586-XIV (дію попередньої редакції, якої відновлено у зв`язку з втратою чинності Законом України 2592-VI від 07.10.2010 згідно із Законом України №763-VII від 23.02.2014) перший заступник та заступники голови обласної, районної державної адміністрації призначаються на посаду головою відповідно обласної, районної державної адміністрації за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Проте, жодною нормою чинного законодавства України не передбачено необхідності обов`язкового погодження районною державною адміністрацією звільнення з посад першого заступника голови районної державної адміністрації, як і не встановлено юридичних наслідків недотримання такого погодження.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має врахувати наведені правові висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду у силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Щодо посилання позивача на відсутність погодження на її звільнення, Суд зазначає, що судовим розглядом встановлено, що ОДА було направлено до Кабінету Міністрів України листа від 25.05.2023 №08-42/1410, в якому з посиланням на текст Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розташований на сайті Верховної Ради України, відповідач просив розглянути питання погодження звільнення ОСОБА_1 , однак листом від 30.05.2023 №13662/012023 ОДА було поінформовано, що Кабінет Міністрів України залишив без розгляду вказаного листа, оскільки чинна на сьогодні редакція Закону України «Про місцеві державні адміністрації» не передбачає погодження звільнення заступників голови ОДА. Крім того, на виконання приписів Указу Президента України від 04.08.2006 №675/2006 «Про підготовку пропозицій та попередній розгляд кандидатур для призначення на посади та звільнення з посад керівників місцевих державних адміністрацій» 18.05.2023 листом № 08-42/1342 відповідач звернувся до Офісу Президента України з проханням про погодження звільнення ОСОБА_1 та листом від 26.05.2023 №02-0l/52l вказане погодження було отримано, таким чином, з урахуванням перенесення дати звільнення ОСОБА_1 з 19.05.2023 на 29.05.2023, її звільнення було погоджене з Офісом Президента України. До того ж, з огляду на наведені висновки Верховного Суду, таке погодження не є обов`язковим.

Щодо посилання позивача на протиправність її звільнення в період перебування у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами суд зазначає, що ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно зі ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 Кодексу законів про працю України) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) Кодексу законів про працю України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Разом із тим зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 Кодексу законів про працю України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 Кодексу законів про працю України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст. ст. 40, 41 Кодексу законів про працю України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені в постанові від 19.07.2018 у справі №813/894/16.

Отже, ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу звільнення з посади з підстави, передбаченої ч. 3 ст. 10 Закону № 586-XIV, а не у зв`язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, приписи ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України на ці правовідносини не поширюються.

Спеціальний Закон № 586-XIV не містить заборони звільнення заступника голови обласної державної адміністрації на підставі ч. 3 ст. 10 цього Закону в період його перебування у відпустці.

Щодо посилання на не звільнення інших заступників голови ОДА, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про що позивач зазначає як про свідчення упередженого ставлення та вибіркового застосування законодавства суд наголошує, що відповідно до повноважень, наданих ст. 118 Конституції України, ст. 5, 10 Закону № 586-XIV, голова ОДА в межах власних дискретних повноважень на власний розсуд на підставі поданих першим заступником голови, заступниками голови ОДА заяв про припинення повноважень, приймає рішення про звільнення таких посадових осіб з посади або про продовження їх повноважень.

Стосовно проведення кінцевого розрахунку з позивачем за період з 19.05.2023 по 28.05.2023 судом встановлено, що при перенесенні дати звільнення з 19.05.2023 на 29.05.2023 заробітна плата за 6 робочих днів не нараховувалася, оскільки згідно з розпорядженням голови Запорозької ОДА від 24.01.2023 № 25-к позивач указані дні мала перебувати у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами. Оскільки вказана відпустка була надана на підставі медичного висновку (листка непрацездатності) від 23.01.2023 № 6362586-1.1., відповідно до чинного законодавства час тимчасової непрацездатності був оплачений позивачеві в повному обсязі, тобто по 28.05.2023, за рахунок коштів Пенсійного фонду України (як правонаступника Фонду соціального страхування).

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів сторін слід зазначити, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність своїх рішень, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на висновки суду по суті спору, понесені позивача судові витрати, відповідно до вимог ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Запорізької обласної державної адміністрації, Запорізька обласна військова адміністрація про скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 25.10.2023.

Суддя І.В. Батрак