Справа № 140/8528/22
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/8528/22 пров. № А/857/6701/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року, ухвалене суддею Денисюком Р.С. у м.Луцьку Волинської області у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 140/8528/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів - Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 19.12.2022 №350518 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що він не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України Про автомобільний транспорт, а тому не може нести відповідальність, передбачену абзацом 3 частини першою статті 60 цього Закону.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, покликаючись на ст.1 Закону України Про автомобільний транспорт, зазначає, що автомобільним перевізником є особа, яка перевозить вантаж на комерційній основі або за власний кошт. Відтак, зважаючи на те, що закон не відносить до ознак автомобільного перевізника наявність зареєстрованого статусу суб`єкта господарювання, то автомобільним перевізником може бути будь-яка особа, яка перевозить вантаж транспортним засобом. Положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія з пред`явлення для перевірки відповідних документів. В даному випадку, згідно доводів скаржника, матеріали справи містять підтвердження комерційної основи виконуваного транспортним засобом позивача перевезення, при цьому додана накладна не містить посилання на те, що користь від виконання даного перевезення отримає саме водій чи вантажовідправник/вантажоодержувач, що є ключовим для встановлення факту користування транспортним засобом особою, відмінною від власника.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами відповідача 16.11.2022 на автодорозі М-19132 км проведено рейдову перевірку дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, за результатами якої складено акт №333492 (а.с.8).

Актом зафіксовано, що транспортним засобом марки «RENAULT MIDLUM» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , надавались послуги з перевезення вантажу без наявності товарно-транспортної накладної, що є порушенням статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідачем 25.11.2022 рекомендованим листом направлено позивачу повідомлення від 24.11.2022 про те, що розгляд справи відбудеться 12.12.2022 за адресою: м.Луцьк, вул.Підгаєцька, 3, поверх 4 (а.с.35).

Позивачем подано клопотання про перенесення розгляду справи на 19.12.2022 (а.с.36).

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію, власником транспортним засобом марки «RENAULT MIDLUM» з реєстраційним номером НОМЕР_1 » є ОСОБА_1 (а.с.14).

19.12.2022 в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті, за результатами розгляду справи, винесено постанову № 350518, якою до ОСОБА_1 за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000 гривень (а.с. 37).

Позивач, вважаючи постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 19.12.2022 № 350518 про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, завернувся до суду з вимогою про її скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок № 1567.

П.3 Порядку № 1567 передбачає, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Відповідно до п.2, 4 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з п.12, 13 Порядку № 1567 рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку здійснюється на підставі щотижневого графіка. Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами п.14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Як визначено пунктом 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до п.20, п.21 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно з п.п. 25 - 27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до відповідальності відповідно до статті 60 Закону № 2344-ІІІ стало встановлення посадовими особами територіального органу Укртрансбезпеки, що перевізник під час перевезення транспортним засобом марки «RENAULT MIDLUM» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , не забезпечив водія ТТН на вантаж на підставі акту рейдової перевірки від 16 листопада 2022 року №333492, яким зафіксовано порушення статті 48 Закону №2344-ІІІ. Крім того, відповідач вважає позивача належним суб`єктом відповідальності за вказане порушення з огляду на ту обставину, що зазначений транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_1 .

За приписами абз.3 ч.1 ст.60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників.

Таким чином, спірним у цій справі є питання правомірності стягнення саме позивача як власника транспортного засобу адміністративно-господарських санкцій та визначення такого власника перевізником.

Так, абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.

Визначення автомобільного перевізника міститься у статті 1 Закону № 2344-III та означає фізичну або юридичну особу, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Своєю чергою згідно з вказаною нормою права водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка, а послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Відповідно до статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

За правилами статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

При цьому документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

-для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

-для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Водночас перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки статтею 48 Закону № 2344-III визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

Аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, покладається виключно на автомобільних перевізників, а не на власників транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.

Крім того, саме по собі перевезення вантажу належним позивачу транспортним засобом не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, оскільки контролюючий орган не надав належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки 16 листопада 2022 року позивач на зазначеному транспортному засобі надавав послуги з перевезення вантажу на замовлення та що він є автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-ІІІ.

Згідно доводів позивача, належний йому транспортний засіб було передано у користування знайомому ОСОБА_2 для власних господарських цілей, про що також свідчить наявність у водія при проведенні рейдової перевірки відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Як вбачається із накладної №403 від 16.11.2022, яка була надана перевіряючим під час перевірки, ТзОВ «Атлант Плюс» відпущено товар ТзОВ «ЮНІКА» (смт Люблинець) (а.с.34).

Водій ОСОБА_2 відповідно до наказу № 17 від 31.01.2017 прийнятий на роботу у ТзОВ «Атлант Плюс» (а.с.16) та згідно наказу №17/1 від 31.01.2017 за ним закріплено службовий автомобіль ГАЗ 33023, р.н. НОМЕР_2 (а.с.17).

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 19 грудня 2022 року №350518 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст. 2 КАС України, та поділяє висновки суду першої інстанції про наявність підстав для його скасування.

Крім того, судом першої інстанції констатовано порушення відповідачами вимог пунктів 26, 27 Порядку №1567 щодо належного повідомлення позивача про час місце розгляду справи.

Зокрема, в матеріалах справи містяться дані про те, що позивач належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи на 12.12.2022. Однак, за клопотанням позивача відповідачем було відкладено розгляд справи на 19.12.2022.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на різницю між «повідомленням» і «надісланням повідомлення» та приходить висновку, що використання будь-якого із способів повинно мати наслідком доведення до відома / сповіщення особи, яка притягується до відповідальності про розгляд її справи.

Встановлення обов`язку завчасного повідомлення розгляду справи про порушення обумовлено необхідністю наданню автомобільному перевізнику можливості належним чином підготуватися до захисту своїх прав та у разі необхідності скористатися правом на отримання професійної правничої допомоги.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення Порядку №1567 містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про порушення за відсутності особи, яка притягується до відповідальності у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про порушення.

При цьому, суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що обраний відповідачем спосіб повідомлення позивача не є єдино можливим, а його використання не виключає можливості паралельного використання будь-якого іншого альтернативного способу належного доведення до відома позивачу інформації про розгляд його справи. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.

З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також зважає на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.

На час розгляду справи 19.12.2022 у відповідача не було доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи (під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням) і таких доказів суду не надано.

Доказів навмисного уникнення особою, яка притягується до відповідальності, участі у розгляді справи матеріали справи не містять та відповідачем таких не надано.

Саме по собі повідомлення від 24.11.2022 (а.с.35) не вказує, що позивач був інформований про дату, час і місце розгляду справи. Відсутність доказів, які б давали можливість суду пересвідчитись про повідомлення позивача про розгляд справи, дає підстави для висновку про те, що останній був позбавлений можливості надати пояснення, заперечення за встановленими актом перевірки обставинами та надати докази для його спростування.

При цьому суд звертає увагу, на те, що навіть при відкладенні розгляду справи відповідачем за клопотанням позивача, контролюючий орган в силу приписів Порядку №1567 зобов`язаний повідомити належним чином про наступне місце і час розгляду, чого в даному випадку відповідачем дотримано не було.

З урахуванням закріпленого процесуальним законом обов`язку доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень таким суб`єктом, відповідач мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази в обґрунтування покликань на не допущення відповідачем порушень, однак доводи відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Наведені обставини враховані судом першої інстанції при перевірці законності та обґрунтованості оскаржуваних податкових повідомлень-рішень на відповідність критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначених ч.2 ст.2 КАС України.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі № 140/8528/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний