Справа № 2а-5087/11/1370
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2011-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2011 р. № 2а-5087/11/1370

17 год. 27 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Качур Р. П.

За участю секретаря судового засідання Подібки М. З.

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача-1 Цебрівського Р. В., представника відповідача-2 Буляка І. Я. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення грошового утримання та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

5 травня 2011 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення грошового утримання в сумі 24450,56 грн. та зобов`язання вчинити дії.

В судовому засіданні 31.05.2011 року за клопотанням позивача судом залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

В обґрунтування позову позивач покликається на те, що йому протиправно не виплачувалось у повному обсязі грошове забезпечення за час перебування у розпорядженні Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, відповідачем-1 не дотримано порядку вивільнення, встановленого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи`та не виплачувалось грошове утримання у розмірі середньомісячної заробітної плати. Крім того, у зв`язку з невиплатою грошового утримання позивачеві відповідачем-2 не в повному обсязі нараховано суми додаткових видів грошового забезпечення за останні 24 місяці роботи, що передували звільненню зі служби в органах внутрішніх справ.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області заперечення проти позову не подав; представник відповідача-1 в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що позивачу виплачувалось грошове утримання під час його перебування у розпорядженні Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області згідно вимог Методичних рекомендацій, затверджених Наказом МВС України № 501 від 30.06.2005 року, та Постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 року. Грошове утримання, визначене вищевказаними нормативними актами, чинними на момент виплати такого грошового утримання, виплачене позивачу в повному обсязі, що підтверджується довідками, долученими до матеріалів справи. Відтак вважає позовні вимоги безпідставними та просить у їх задоволенні відмовити.

Позиція відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області викладена у запереченні на позовну заяву № 7145/06-22 від 14.07.2011 року, де вказано, що позивач не наводить жодного обґрунтування неправомірності дій чи бездіяльності відповідача-2, позивач не звертався про перерахунок пенсії, тому відповідач-2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача-2 вказані заперечення підтримав, просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив наступні фактичні обставини.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 548 о/с від 01.07.2005 року капітана міліції ОСОБА_1 призначено на посаду оперуповноваженого в особливо важливих справах 1-го відділу управління внутрішньої безпеки з оперативного обслуговування органів і підрозділів внутрішніх справ у Львівській області Департаменту внутрішньої безпеки.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 767 о/с від 12.06.2007 року майора міліції ОСОБА_1 зараховано у розпорядження Міністерства внутрішніх справ України, вивільнивши його від посади оперуповноваженого в особливо важливих справах 1-го відділу управління внутрішньої безпеки у Львівській області Департаменту внутрішньої безпеки.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1238 о/с від 21.09.2007 року згідно з п. 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1 відряджено у розпорядження Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 135 о/с від 12.04.2008 року майора міліції ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні ГУМВС, призначено на посаду старшого оперуповноваженого в ОВС відділу попередження та викриття правопорушень на об`єктах легального обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів управління боротьби з незаконним обігом наркотиків ГУМВС з 08.04.2008 року.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 630 від 18.09.2009 року майора міліції ОСОБА_1 увільнено від займаної посади старшого оперуповноваженого в ОВС відділу попередження та викриття правопорушень на об`єктах легального обігу наркотиків УБНОН ГУМВС України у Львівській області.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 274 о/с від 26.10.2009 року майора міліції ОСОБА_1 увільнено від посади старшого оперуповноваженого в ОВС відділу попередження та викриття правопорушень на об`єктах легального обігу наркотиків УБНОН ГУМВС України у Львівській області, залишивши його в розпорядженні ГУМВС з 23.10.2009 року.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 55 о/с від 03.03.2010 року майора міліції ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні ГУМВС, призначено на посаду помічника начальника чергової частини оперативний черговий чергової частини штабу Львівського міського управління ГУМВС з 03.03.2010 року.

При вирішенні спору Суд виходив із наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 19 цього ж Закону форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Згідно ст. 23-1 цього ж Закону пенсійне забезпечення працівників міліції після звільнення їх зі служби в органах внутрішніх справ здійснюється в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»

Згідно п. 1 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 року, це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Згідно п. 12 цього ж Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Згідно п. 21 цього ж Положення особи рядового і начальницького складу зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Згідно п. п. «в`п. 40 цього ж Положення при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб.

У виняткових випадках, пов`язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ.

Згідно п. 3.4. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ»№ 499 від 31.12.2007 року в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу зараховуються в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб.

У виняткових випадках, пов`язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ України. До цього строку не зараховується період перебування у відпустках та на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах.

За період перебування особи рядового і начальницького складу в розпорядженні органу внутрішніх справ їй виплачується грошове забезпечення з розрахунку посадового окладу за останньою основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру, крім премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Днем зарахування в розпорядження вважається день підписання наказу про зарахування в розпорядження або день, зазначений у наказі.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об`єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Предметом спору є розмір виплати грошового забезпечення позивачу під час його перебування у розпорядженні Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області. Спору стосовно правомірності винесення вищевказаних наказів про зарахування позивача у розпорядження Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області між сторонами немає.

Суд зазначає, що 12.06.2007 року позивача зараховано у розпорядження Міністерства внутрішніх справ України, у якому він перебував до 21.09.2007 року. Грошове утримання позивача здійснювалось за рахунок Міністерства внутрішніх справ України, проте позовних вимог до вищевказаного органу позивач не зазначає.

Судом встановлено, що позивачу під час його перебування у розпорядженні виплачувались суми грошового забезпечення у розмірах, вказаних у довідці про грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2007 та 2009 роки (а. с. 102). Факт виплати коштів, зазначених у довідці, сторонами у справі не заперечується.

Позивач перебував у розпорядженні Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області понад строки, встановлені п. п. «в`п. 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Водночас немає правових підстав для виплати коштів за час перебування у розпорядженні Міністерства внутрішніх справ України понад встановлені строки (15 днів).

З пояснень позивача, наданих під час судового розгляду адміністративної справи, вбачається, що він не оскаржував перебування у розпорядженні понад строки, встановлені Положенням. Правомірність цих дій не є предметом судового спору у справі, що розглядається.

Позивач не виконував ніяких службових обов`язків, на момент його перебування у розпорядженні Міністерства внутрішніх справ України і Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Дослідивши долучені до матеріалів справи докази, Суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача-1 щодо виплати грошового забезпечення позивачу у розмірах, встановлених Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ»№ 499 від 31.12.2007 року в редакції, чинній на момент перебування позивача у розпорядженні.

Суд не бере до уваги покликання позивача на ч. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої особам, віднесеним до категорії 2 (пункт 2 статті 14), надаються гарантовані державою компенсації та пільги, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 11, 12, 17, 18, 20, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 29, 30, 31 статті 20 цього Закону з наступних мотивів.

Згідно п. 7 ст. 20 цього Закону особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надається переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування. У разі вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також зберігається за їх бажанням посадовий оклад, тарифна ставка (оклад) на новому місці роботи, але не більше одного року.

В розумінні цієї норми, допомога виплачується у разі вивільнення працівника, внаслідок яких відбувається припинення трудових відносин між роботодавцем та працівником. Виплати, передбачені п. 7 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», носять компенсаційний характер. Позивача було увільнено від посади (від виконання обов`язків, передбачених нормативними актами та посадовою інструкцією) та зараховано спершу у розпорядження Міністерства внутрішніх справ України, а згодом - у розпорядження Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області. При цьому трудові відносини між позивачем та відповідачем 1 не припинялись. Відтак, у даному випадку не підлягає застосуванню ч. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, підставою зарахування у розпорядження Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 23.10.2009 року стали незадовільні результати виконання його посадових обов`язків, про що зазначено в Наказі ГУ МВС України у Львівській області № 630 від 18.09.2009 року (а. с. 10). Вказана обставина унеможливлює застосування до позивача вищевказаної норми Закону.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Докази подані відповідачем переконують у безпідставності позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов`язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що позивачем зроблено не було.

Згідно ч. 3 ст. 159 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, Суд дійшов висновку про виплату відповідачем-1 грошового утримання позивачу під час його перебування у розпорядженні у повному розмірі.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення грошового утримання в сумі 24450,56 грн. та зобов`язання вчинити дії слід відмовити повністю.

Стосовно позовної вимоги до відповідача-2 про зобов`язання здійснити перерахунок середньомісячної суми додаткових видів грошового забезпечення за останні 24 місяці роботи з урахуванням оплати за період з 23.10.2009 року по 03.03.2010 року, така ґрунтуються на твердженні про виплату грошового утримання не в повному обсязі під час перебування позивача у розпорядженні і має похідний характер. За умови, що Судом встановлено факт виплати грошового утримання позивачу під час його перебування у розпорядженні у повному розмірі, підстав для задоволення інших позовних вимог немає.

За таких обставин Суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а в задоволенні позову слід відмовити.

Правила ст. 94 КАС України про розподіл судових витрат не застосовуються.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 9 грудня 2011 року.

Суддя Качур Р.П.