Справа № 160/3884/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2023 року Справа № 160/3884/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
28.02.2023 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (далі відповідач), у якій просить:
-визнати протиправним та скасувати рішення Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за № 1111-13/VIII від 02.06.2022р. «Про розгляд питання щодо виконання рішення суду»;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 у задоволенні заяви представника позивача адвоката Кохан Валерія про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено, адміністративний позов ОСОБА_1 до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року скасовано, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
14.07.2023 на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративної справи № 160/3884/23.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 адміністративний позов залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову, шляхом подання до суду оригіналу адміністративного позову з додатками, в тому числі екземпляру для відповідача.
31.07.2023 представником позивача усунено недоліки позову, поданий оригінал адміністративного позову від 28.02.2023 з додатками.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3884/23; визнано причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду із цим адміністративним позовом у адміністративній справі №160/3884/23; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг відправлення поштової кореспонденції, копія ухвали суду від 07.08.2023 була направлена учасникам справи засобами електронного зв`язку на їх офіційні електронні адреси та доставлена, про що свідчить звіт про успішне доставлення електронного листа.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Обґрунтувань неможливості подання відзиву у строк, встановлений судом, клопотань про продовження строку на подання відзиву надано не було.
За приписами частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданого 21.01.1997 Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 18.06.2018 №4-2440/15-18-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Личківськой сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, орієнтований розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням (01.03) для особистого селянського господарства (а.с. 186).
16.01.2019 Експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Київській області Л. Голубець складено висновок «Про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 16.01.2019 №380/82-19» (а.с.187), згідно з яким проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 01.03 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, Лічківська сільська рада» відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам правових актів (п.8), зауваження та пропозиції до проекту землеустрою: 1) З метою уникнення порушень умов а. 2 ч.6 ст.186-1 Земельного КУ та ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» необхідно доповнити проект відведення відомостями про належність/неналежність земельної ділянки до особливо цінних земель, 2) Доповнити проект землеустрою відомостями про належність/неналежність земельної ділянки до земель природно-заповідного, природоохоронного, історико-культурного, іншого призначення та у разі належності земельної ділянки до вищевказаних земель пройти погодження відповідно до ст. 186-1 Земельного КУ (п.9) та надано підсумкову оцінку проекту землеустрою « погоджується» (п.10).
05.09.2019 Личківською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області прийнято рішення №469-13/VII «Про створення громадських пасовищ» (а.с.192).
Згідно із рішенням №469-13/VII від 05.09.2019 вирішено :
1.Створити громадські пасовища на території виконавчого комітету Личківської сільської ради за рахунок земель комунальної власності та земель сільськогосподарського призначення, переданих із державної власності до комунальної власності Виконавчого комітету Личківської сільської ради та земель запасу комунальної власності в межах населених пунктів для забезпечення потреб власників худоби та здійснення випасання громадського поголів`я;
2.Затвердити Положення про громадські пасовища на території Виконавчого комітету Личківської сільської ради (Додаток 1);
3.Уповноважити сільського голову ОСОБА_2 провести документальне оформлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для громадських пасовищ в селі Личкове та по старостинських округах за рахунок земель сільськогосподарського призначення, за межами населених пунктів, переданих із державної власності до комунальної власності Виконавчого комітету Лічківської сільської ради.
05.09.2019 Личківською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області прийнято рішення №470-13/VII «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасу худоби» (а.с.194).
Згідно із рішенням №470-13/VII від 05.09.2019 вирішено :
2.Сільському голові ОСОБА_2 провести документальне оформлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби для створення громадського пасовища за межами населеного пункту с. Личкове виконавчого комітету Личківської сільської ради.
3.Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає погодженню та затвердженню відповідно до вимог законодавства.
14.09.2020 Личківською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області прийнято рішення №1043-20/VII «Про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі в приватну власність» (а.с.188).
Згідно із п.1 рішення №1043-20/VII вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі в приватну власність земельної ділянки площею 2,000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту виконавчого комітету Личківської сільської ради в зв`язку з тим, що:
-дозвіл на розроблення документації із землеустрою наданий Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області був наданий без погодження сільської ради, не враховуючи звернення ради про резервування земельних ділянок для створення громадських пасовищ;
-розташування зазначеної у клопотанні земельної ділянки співпало із земельною ділянкою, яка передбачена для громадських пасовищ;
-бажане місце розташування земельної ділянки, зазначене заявником в клопотанні та проекті землеустрою, не відповідає вимогам та принципам техніко-економічного розвитку Личківської територіальної громади, зокрема: захисту прав і задоволення потреб мешканців громади у створенні громадського пасовища (яким вони добросовісно, відкрито і безперервно користувалися більше 15 років);
- збереження та примноженні поголів`я худоби на території громади;
- стимулюванні створенню, розвитку та діяльності сімейних ферм.
Не погодившись із рішенням відповідача №1043-20/VII від 14.09.2020, позивач 24.03.2021 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом (адміністративна справа №160/4379/21).
02.06.2021 Личківською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області прийнято рішення №319-5/VIII «Про затвердження проекту землеустрою на складання проекту відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби» (а.с. 195).
Згідно із рішенням №319-5/VIII від 02.06.2021 сільська рада вирішила:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 у справі №160/4379/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області №1043-20/VII, прийняте 14.09.2020 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером №:01:002:1267 у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га., за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, із земель комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації.

Зобов`язано Личківську сільську раду Магдалинівського району Дніпропетровської області, у строк визначений чинним законодавством, повторно розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим номером №:01:002:1267, площею 2,0 га, яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням висновків суду у цьому рішенні. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №160/4379/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог скасовано та прийнято нову постанову в цій частині, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано Личківську сільську раду Магдалинівського району Дніпропетровської області, у строк визначений чинним законодавством, затвердити проект землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим :01:002:1267, площею 2,0 га, яка знаходиться на території Личківськой сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Згідно із відомостями з автоматизованої системи документообігу (КП «ДСС») Дніпропетровським окружним адміністративним судом сформовано виконавчі листи у справі №160/4379/21 та видано позивачеві 27.10.2021.

Постановою старшого державного виконавця Магдалинівського ВДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження ВП №67648135 з примусового виконання виконавчого листав №160/4379/21, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 27.10.2021 (а.с.189).

27.01.2022 старшим державним виконавцем Магдалинівського ВДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №67648135, посилаючись на п.11 ч.1 ст.39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», станом на 27.01.2022 боржник не виконав рішення, яке неможливо виконати без участі боржника. 27.01.2022 державним виконавцем направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

23.05.2022 в приміщенні виконавчого комітету Личківської сільської ради відбулося засідання постійної комісії Личківської сільської ради з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, екології, охорони навколишнього середовища та надзвичайних ресурсів, на якому виступила начальник фінансового відділу виконавчого комітету Личківської сільської ради, якою доведено до відома рішення Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/4379/21 про затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим №:01:002:1267, площею 2,0 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Личківської сільської ради для ведення особистого селянського господарства у власність гр. ОСОБА_1 .

Результати засідання Комісії зафіксовані у протоколі №13 (а.с.200-202).

Згідно із вказаним протоколом Комісія вирішила рекомендувати сесії сільської ради відмовити, зокрема: ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:002:1267 та наданням у власність даної ділянки.

26.05.2022 розпорядженням сільського голови №61-р (а.с. 203) скликано позачергову сесію Личківської сільської ради, пленарне засідання сесії призначено провести 02 червня 2022 року о 15:00 годині в приміщенні Личківської сільської ради.

Згідно із Додатком до розпорядження сільського голови №61-р від 26.05.2022 на порядок денний позачергової сесії (зворотній бік а.с.203) винесено, зокрема, питання «Про розгляд питання щодо виконання рішення суду» (пункти 10-16, пункти 20-21 Порядку денного).

02.06.2022 Личківською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області прийнято рішення №1111-13/VIII «Про розгляд питання щодо виконання рішення суду».

Згідно із рішенням №1111-13/VIII від 02.06.2022, сесія сільської ради, заслухавши начальника земельного відділу виконавчого комітету Личківської сільської ради стосовно виконання рішення Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/4379/21, враховуючи рекомендації постійної комісії Личківської сільської ради з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, екології, охорони навколишнього середовища та надзвичайних ресурсів, вирішила відмовити в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:002:1267 та наданням у власність земельної ділянки, яка розташована за межами населеного пункту виконавчого комітету Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с.204).

У рішенні зазначені такі підстави для його прийняття:

- гр. не зверталася до Личківської сільської ради за отриманням погодження щодо надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018р. №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад»;

-земельна ділянка кадастровий номер :01:002:1267 зі складом угідь - пасовище, увійшла до складу земельної ділянки, яка була створена шляхом об`єднання земельних ділянок для громадського пасовища з цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби, відповідно до ч. 2 ст. 34 ЗКУ для забезпечення потреб жителів села Личкове у випасанні худоби, сприянню розвитку самого скотарства, зокрема молочного т м`ясного поголів`я великої рогатої худоби, збільшення виробництва продукції тваринництва;

-відсутності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1267 площею 2,0000 га.

Не погодившись із рішенням відповідача від 02.06.2022 №1111-13/VIII «Про розгляд питання щодо виконання рішення суду», позивач звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Такі ж вимоги передбачені статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання (частина друга статті 372 КАС України).

У Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20.07.2004, вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

За приписами частини першої статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом (частина четверта статті 372 КАС України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема, обов`язковості виконання рішень.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу викладених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 686/23317/13-а.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №160/4379/21 зобов`язано Личківську сільську раду Магдалинівського району Дніпропетровської області, у строк визначений чинним законодавством, затвердити проект землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим :01:002:1267, площею 2,0 га, яка знаходиться на території Личківськой сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду у справі №160/4379/21 в силу положень статті 325 КАС України набрала законної сили в день її прийняття, тобто 05.10.2021, а отже є обов`язковою до виконання всіма органами державної влади та органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами.

23.05.2022 відбулося засідання постійної комісії Личківської сільської ради з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, екології, охорони навколишнього середовища та надзвичайних ресурсів, на якому доводилось рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №160/4379/21.

26.05.2022 розпорядженням сільського голови №61-р скликано пленарне засідання позачергової сесії VIII скликання Личківської сільської ради на 02 червня 2022 року об.15:00 (а.с. 87), на порядок денний якого винесено питання «Про розгляд питання щодо виконання рішення суду».

На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №160/4379/21 відповідачем 02.06.2022 прийнято рішення «Про розгляд питання щодо виконання рішення суду» №1111-13/VIII, яким вирішено відмовити в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:002:1267 та наданням у власність земельної ділянки, яка розташована за межами населеного пункту виконавчого комітету Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з таких підстав: гр. не звертався до Личківської сільської ради за отриманням погодження щодо надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018р. №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад»; земельна ділянка кадастровий номер :01:002:1267 зі складом угідь - пасовище, увійшла до складу земельної ділянки, яка була створена шляхом об`єднання земельних ділянок для громадського пасовища з цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби, відповідно до ч. 2 ст. 34 ЗКУ для забезпечення потреб жителів села Личкове у випасанні худоби, сприянню розвитку самого скотарства, зокрема молочного та м`ясного поголів`я великої рогатої худоби, збільшення виробництва продукції тваринництва; відсутності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1267 площею 2,0000 га.

При цьому, не зазначення у рішенні №1111-13/VIII ПІБ гр. не говорить про те, що воно не стосується позивача, оскільки прийнято з питання виконання рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №160/4379/21, яким прямо зобов`язано відповідача у строк, визначений чинним законодавством, затвердити проект землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим :01:002:1267, площею 2,0 га, яка знаходиться на території Личківськой сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Аналіз встановлених обставин справи дозволяє суду зробити висновок, що за своєю суттю спір, що переданий на вирішення суду, полягає у невиконані відповідачем рішення суду по адміністративній справі №160/4379/21, що набрало законної сили.

Водночас, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, аби зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Суд звертає увагу, що зазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на частину п`яту статті 383 КАС України відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Тому вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні за новим позовом розгляду не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.01.2021 у справі №640/13599/20.

За такого правового регулювання, суд вважає, що позивач у цій справі обрала спосіб захисту шляхом подання нового позову до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, вчинених на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №160/4379/21 в загальному порядку.

Водночас, набрання рішенням суду законної сили породжує такі правові наслідки: вирішується спір між сторонами, рішення суду стає загальнообов`язковим, є незмінним та остаточним та може бути виконано примусово.

Спірні відносини між сторонами вже вирішені судом, перейшли до стадії виконання судового рішення та з огляду на встановлені факти наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, а відтак вимоги про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, яке прийняте (вчинене) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду у належний спосіб шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки порушуються процесуальні норми Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено вирішення цих питань в порядку статей 249 та 383 КАС України, тобто шляхом винесення судом окремої ухвали.

З огляду на наведене, з урахуванням наведених законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту у справі не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Невідповідність обраного способу захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, правові підстави для стягнення судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 9, 72-77, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (, місцезнаходження: 51140, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Личкове, вул.Центральна, буд.103) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова