Справа № 420/12479/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/12479/22

Перша інстанція: суддя Свида Л.І.,

повний текст судового рішення

складено 08.05.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Градовського Ю.М., Димерлія О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 12 квітня 2022 року по 15 серпня 2022 року включно та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 12 квітня 2022 року по 15 серпня 2022 року включно в розмірі 33817,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що рішенням суду від 11.04.2022 року по справі № 420/24233/21 його поновлено в органах прокуратури України на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області з 29 жовтня 2021 року, допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць. Наказом керівника Одеської обласної прокуратури від « 16» серпня 2022 року за № 1353к наказ від 20.10.2021 року № 2346к про звільнення позивача з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури з 29 жовтня 2021 року скасовано, поновлено його на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та в органах прокуратури з 30 жовтня 2021 року. Тобто, судове рішення виконано несвоєчасно. Позивач вказує, що починаючи з 12 квітня 2022 року і на день подання позову середній заробіток за час затримки виконання рішення суду не виплачено, у зв`язку з чим він вважає такі дії/бездіяльність відповідача протиправними. Позивач вважає, що відповідач має нести відповідальність, установлену статтею 236 КЗпП України, за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, яка тривала з 12 квітня 2022 року по 15 серпня 2022 року включно (90 робочих дні).

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи відсутністю передбачених нормами чинного законодавства підстав для стягнення середнього заробітку згідно ст.236 КЗпП України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Одеської обласної прокуратури щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 12.04.2022 року по 15.08.2022 року.

Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 12.04.2022 року по 15.08.2022 року в розмірі 33817,50 грн. з відрахуванням належних податків та зборів.

Стягнуто з Одеської обласної прокуратури за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем Одеською обласною прокуратурою подано на зазначене рішення суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що середній заробіток передбачений ст. 236 КЗпП України за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. В даному ж випадку, як зауважує скаржник, постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.05.2023р. по справі №420/24233/21 скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.04.2022р. та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2022р., якими позов ОСОБА_1 було задоволено та поновлено на посаді прокурора відповідної прокуратури, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Тобто, за наслідками перегляду в касаційному порядку судового рішення у справі №420/24233/21, з приводу несвоєчасного виконання якого виникли спірні у даній справі правовідносини, було констатовано законність прийняття наказу про звільнення позивача - ОСОБА_1 та відсутність при його звільненні порушень трудових прав позивача. За вказаного, на думку апелянта відсутні підстави для стягнення з Одеської обласної прокуратури середнього заробітку за затримку виконання рішення про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за період з 12.04.2022р. по 15.08.2022р.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказуючи про хибність та необґрунтованість доводів апелянта просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити судове рішення без змін зазначаючи, що судове рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/24233/21, яке підлягало негайному виконанню було ухвалено - 11.04.2022р., однак фактично відповідач виконав його лише через чотири місяці, і на день звернення до суду з цим позовом, середній заробіток за затримку виконання рішення суду Позивачу не виплатив.

Також, позивач просив поновити йому строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи приписи ст.121, 122 КАС України, врахувавши доводи заявника, апеляційний суд вважає за можливе продовжити скаржнику строк для подання відзиву та прийняти поданий ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив публічну службу на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області.

Наказом керівника Одеської обласної прокуратури № 2346к від 20.10.2021 року з 29.10.2021 року ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації № 376 від 13.09.2021 року.

Не погоджуючись зі звільненням ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення п`ятнадцятої кадрової комісії, наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 року у справі № 420/24233/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення п`ятнадцятої кадрової комісії, наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення № 376 від 13 вересня 2021 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації», ухвалене П`ятнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), яка була створена Офісом Генерального прокурора, відносно прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано наказ керівника Одеської обласної прокуратури Одеської області № 2346к від 20 жовтня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури з 29 жовтня 2021 року, поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури України на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області з 29 жовтня 2021 року, стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 29 жовтня 2021 року по 11 квітня 2022 року у сумі 42084,00 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів і зборів, в іншій частині позовних вимог було відмовлено, допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та стягнення середнього заробітку, у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2022 року апеляційні скарги Офісу Генерального Прокурора, Одеської обласної прокуратури було залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 року у справі № 420/24233/21 залишено без змін.

Наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 16.08.2022 року № 1353к наказ керівника Одеської обласної прокуратури від 20.10.2021 року № 2346к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури з 29 жовтня 2021 року було скасовано та поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та в органах прокуратури з 30 жовтня 2021 року.

Вважаючи, що відповідачем несвоєчасно виконано рішення суду по справі №420/24233/21, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 року у справі №420/24233/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконане лише 16.08.2022 року, тому мала місце затримка виконання рішення суду в цій частині у період з 12.04.2022 року по 15.08.2022 року, що надає позивачу право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України.

Встановивши, що затримки виконання рішення суду відповідачем в частині поновлення позивача на посаді мала місце упродовж 90 робочих днів (у період з 12.04.2022р. по 15.08.2022р.), застосувавши приписи Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. суд першої інстанції обрахував, що сума середнього заробітку яка підлягає стягненню на користь позивача складає 33817,50 грн.

Однак, з наведеними вище висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, вважає їх хибними, виходячи з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено ч.ч. 1, 2, 7 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Пунктами 2, 3 ч.1 ст.371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ч.2 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника визначена у ст. 236 КЗпП України. За приписами вказаної норми, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

При цьому, на думку апелянта, принципове значення для правильного вирішення спірних правовідносин має саме дослідження питання законності/незаконності звільнення працівника, який звертається до суду з вимогою про виплату середнього заробітку відповідно до ст. 236 КЗпП України.

Надаючи оцінку доводам скаржника, колегія суддів встановила, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 року у справі № 420/24233/21, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Вказаним судовим рішенням, зокрема було визнано протиправним та скасовано рішення № 376 від 13 вересня 2021 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації», ухвалене П`ятнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), яка була створена Офісом Генерального прокурора, відносно прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Одеської обласної прокуратури Одеської області № 2346к від 20 жовтня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури з 29 жовтня 2021 року.

Поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури України на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області з 29 жовтня 2021 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2022 року, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 року у справі №420/24233/21 залишено без змін.

Враховуючи наведені вище законодавчі приписи, які регулюють спірні правовідносин, з прийняттям Одеським окружним адміністративним судом рішення від 11.04.2022 року у справі № 420/24233/21, у відповідача виник обов`язок щодо його виконання в частині поновлення позивача на вказаній посаді, шляхом видання відповідачем відповідного наказу.

В свою чергу, з огляду на наведені вище правові норми, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення, наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин,адже негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Відповідно до встановлених обставин справи, рішення про поновлення позивача виконано відповідачем в частині поновлення лише 16.08.2022р. шляхом видання відповідного наказу Одеською обласною прокуратурою №1353к. (а.с. 71), що сторонами визнається.

Тобто, фактично, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.04.2022р. по справі №420/24233/21 в період з 12.04.2022р. по 15.08.2022р. в добровільному порядку не було виконане відповідачем, що своєю чергою свідчить на користь обґрунтованості висновку суду першої інстанції про затримку відповідачем виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 .

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта, що постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.04.2023 року у справі №420/24233/21 задоволено касаційні скарги Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури. Скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.04.2022р. та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2022р. в частині задоволених позовних вимог. Ухвалено постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року залишено без змін.

Отже, як вірно вказує скаржник у своїй апеляційній скарзі, за наслідками перегляду в касаційному порядку судових рішень у справі №420/24233/21 про поновлення ОСОБА_1 було встановлено законність прийняття наказу про звільнення позивача та відсутність при звільненні порушень трудових прав ОСОБА_2 , що в даному випадку свідчить про наявність певних особливостей щодо вирішення спірних правовідносин, їх винятковість.

В свою чергу положення статті 236 КЗпП України, як вже було зазначено вище, визначають, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Також, колегія суддів враховує, що згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.08.2022р. по справі №380/6129/20, затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі прирівнюється до вимушеного прогулу.

При цьому, за висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від 08.02.2022р. у справі №755/12623/19, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю природою є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію. Незаконне звільненні - це незаконне припинення роботодавцем із працівником трудового договору в односторонньому порядку. У свою чергу, виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений.

Тобто, середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

В свою чергу, як було встановлено під час апеляційного перегляду цієї справи, в даному випадку, за результатами перегляду рішень суду першої та апеляційної інстанції у справі №420/24233/21, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що правові підстави, для визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення кадрової комісії та для визнання звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора незаконними, були відсутні.

З викладеного апеляційний суд робить висновок, що у спірних правовідносинах відсутні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку у відповідності до ст. 236 КАС України.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, з урахуванням статті 236 КЗпП України, задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі №420/12479/22 - скасувати.

Ухвалити у справі №420/12479/22 нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді Ю.М. Градовський О.О. Димерлій