Справа № 692/1060/23
Суддя: ЛЕВЧЕНКО Л. О.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 692/1060/23
Провадження № 2-а/692/11/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року смт Драбів

Драбівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Левченко Л.О.

за участю секретаря с/з Савенко О.В.

розглянувши у судовому засіданні (в спрощеному порядку) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом доГУНП в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 28 вересня 2023 року о 11 год. 30 хв. керуючи власним автомобілем ЗАЗ 110247, номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі смт. Драбів - с. Драбове-Барятинське на виїзді з смт. Драбів, Черкаської області, був зупинений працівниками поліції. Під час перевірки ними технічного стану автомобіля було виявлено несправність лівого покажчика зупинки автомобіля - лівого сигналу гальмування. Після чого поліцейським - сержантом Жало В.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 299954, якою накладено на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Позивач вважає дії поліцейського протиправними, а постанову про накладення адміністративного стягнення прийнятою з порушенням його прав та чинного законодавства та такою, що підлягає скасуванню, оскільки поліцейський не ознайомив позивача з протоколом про адміністративне правопорушення, позбавив його можливості ознайомитися з його змістом та надати відповідні пояснення, не надав позивачу його копію. Позивач з посиланням на п. 31.4.3 ПДР України вказує, що несправність лівого покажчика зупинки автомобіля, а саме коли не горить лампа лівого покажчика стопу - сигналу гальмування - не передбачена в п. 31.4.3. ПДР, а наявність такої несправності не забороняє експлуатацію транспортного засобу і несправність одного із сигналів гальмування не відноситься до технічної несправності, за наявності якої законом забороняється експлуатація транспортних засобів, не підпадає під дію п. 31.4.3 а Правил дорожнього руху України, на який зроблено посилання у постанові, ця несправність не підпадає під дію ч. 1 ст.121 КУпАП. Також вважав, що ПДР не забороняє експлуатацію транспортного засобу у разі несправності сигналу гальмування, визначаючи порядок дій водія у разі несправності сигналів гальмування. Уточнив, що на час виїзду власним автомобілем ЗАЗ 110247, д.н.з. НОМЕР_1 , світлові прилади працювали, а несправність лівого сигналу гальмування було виявлено лише під час зупинки автомобіля працівниками поліції. Також зазначив, що повідомив поліцейського про невідкладне вжиття заходів щодо усунення несправності (заміни лампи), для чого позивач буде рухатись якомога коротшим шляхом до місця стоянки та ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів ПДР. Зазначив, що поліцейським не конкретизовано норму ПДР, яку порушив позивач. Вважає, що при розгляді справи поліцейським не було з`ясовано і доведено обставини, які б свідчили про наявність ознак проступку у діях позивача, стверджував, що правопорушення не вчиняв. За таких умов просить визнати вказану постанову протиправною та скасувати її.

Ухвалою суду від 05.10.2023, у відповідності до положень ч. 5 ст. 262 КАС України, провадження по справі відкрите за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

13.10.2023р. від відповідача ГУНП в Черкаській області до суду надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 . У відзиві представник відповідача вважала, що позов до задоволення не підлягає. Зазначила, що постановою серії БАД № 299954від 28.09.2023р. ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП за керування транспортним засобом, у якого не працював лівий стоп сигнал та, відповідно, порушення п. 31.4.3А ПДР України. Зазначила норми КУпАП, ЗУ «Про національну поліцію», ЗУ «Про дорожній рух», ПДР України та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі. Вказала, що твердження позивача про не ознайомлення його з постановою та ненадання її копії не відповідає дійсності та спростовується відеозаписом. Зазначила, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права та строк оскарження постанови, натомість від нього клопотань та зауважень на місці події не було, а встановлені обставини свідчать про наявність у його діянні ознак та складу адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 121 КУпАП. Стверджувала, що позивачем не надано належних і допустимих доказів що свідчать про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Вважала, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений Законом, тому просила у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши наведені в адміністративному позові обставини, приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 28.09.2023р. поліцейським СРПП ВПД №1 Золотоніського РВП ГУНП старшим сержантом поліції Жалом Володимиром Володимировичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 299954 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

У постанові вказано, що 28.09.2023р. о 11:30 год. в смт. Драбів, вул. Шевченка, 88, водій керував транспортним засобом ЗАЗ 110247, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якого не працював задній лівий стоп, чим порушив п. 31.4.3 А ПДР чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП. До постанови додається відео з бодікамери CABPRO № 21100138.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 транспортний засіб ЗАЗ 110247, тип легковий комбі-В, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 .

Відповідно до копії пенсійного посвідчення серія НОМЕР_3 ОСОБА_1 має пенсію у зв`язку з наявністю 2 групи інвалідності (загальне захворювання).

Відповідно до п. 31.4.3 А ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Частиною 1 статті 121 КУпАП встановлено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху та встановлений порядок використання транспортних засобів.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах: 1) керування транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку спеціальний.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

Звертаючись до суду зданим позовом, позивач ОСОБА_1 вважав, що під час винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення поліцейським було допущено процесуальні порушення та вказав, що на початку руху технічні несправності на автомобілі були відсутні, несправність було виявлено працівником поліції і ОСОБА_1 намагався усунути порушення на місці і ознаки проступку у його діях не є доведеними.

Натомість сторона відповідача зазначила про відсутність порушень у діях працівника поліції та про доведеність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП віднесено до компетенції органів національної поліції.

Відповідно до положень ч. 2,4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, а у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Тому у поліцейського не було обов`язку вкладати протокол про адміністративне правопорушення у даному випадку. Суд зазначає що з наданих відеодоказів чітко вбачається, що працівник поліції роз`яснив водію його права як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та надав можливість ознайомитись зі змістом постанови про адміністративне правопорушення і вручив її копію, про що також свідчить копія вказаної постанови, долучена позивачем до матеріалів позову при його подачі, тому у цій частині заперечення позивача не приймаються до уваги судом.

У той же час суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з ст. 280 КпАП України (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, заподіяння майнової шкоди, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідач.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Єдиним доказом на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення у постанові вказано відео з бодікамери CABPRO № 21100138. Стороною відповідача надано відеодокази на оптичному диску та копію рапорту В. Жала від 28.09.2023р., який не може бути прийнятий до уваги, оскільки не вказаний у оспорюваній постанові у якості доказу.

З наданих стороною відповідача відеодоказів на оптичному диску (всього 3 файли) вбачається, що 28.09.2023р. о 11:25 год. працівники поліції на службовому автомобілі зупинили автомобіль ЗАЗ білого кольору, за кермом якого перебував літній чоловік, який вказав, що повертається з медичних процедур. Працівник поліції вказав на наявність технічної несправності автомобіля ЗАЗ непрацюючий покажчик стоп сигналу лівої фари ззаду, що викликало здивування у водія автомобіля та його зауваження про працездатність такого сигналу. В подальшому разом з працівниками поліції водій пересвідчився у непрацюючому стоп сигналі та на вимогу поліцейського надав документи у телефоні. Після цього працівник поліції відразу зауважив, що відносно водія буде винесено постанову за ч. 1 ст. 121 КУпАП, санкція якої передбачає штраф 340 грн., та те, що постанови виноситься у зв`язку з непрацюючим лівим стопсигналом. На це водій зазначив, що буде ліквідовувати несправність на місці або викличе допомогу. Поліцейський наказав ліквідувати несправність та після цього відразу ж наказав водію підійти до службового автомобіля для складання постанови про адміністративне правопорушення, на що водій почав ремонтувати ліву задню фару в ході чого виявив непрацюючу лампочку. В ході цього поліцейський вкотре зауважив, що у разі неусунення несправності, відносно водія буде винесено постанову та попередив про відео фіксацію події. Потім поліцейський запитав водія, чи згідний той з порушенням непрацюючою лампочкою, на що водій зауважив, що хоча лампочка і не працює однак він намагається ліквідувати несправність на місці і йому можуть привезти нову запчастину. На це поліцейський вказав, що не зобов`язаний чекати, доки запчастину привезуть. Водій вказав, що нікуди їхати не збирається і має час для усунення несправності, що викликало незгоду поліцейського та його зауваження про необхідність винесення постанови про адміністративне правопорушення, а також вимогу водію підійти до службового автомобіля. В цей час водій здійснював телефонні дзвінки з невідомим результатом. Потім поліцейський, який представився ОСОБА_2 вказав, що відбувається розгляд справи про адміністративне правопорушення, зачитав водію його права, визначені КУпАП та Конституціює України. В ході цього водій телефонував до своїх знайомих та просив привезти йому необхідну лампочку, однак позитивного результату не отримав. Поліцейський зазначив, що на водія буде накладено ним стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. та заповнив бланк постанови, яка о 11:52 год. була підписана водієм. На цьому відео закінчилось.

З наданих відеозаписів не вбачається, що водій мав умисел на вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, а саме керування транспортним засобом з непрацюючим лівим заднім стоп сигналом. Так само не вбачається того, що водій передбачав настання таких шкідливих наслідків або розраховував на їх відвернення, як не доведено обов`язку водія та можливості передбачити такі наслідки. Також слід зазначити, що фара, у якій не працював стопсигнал, знаходиться позаду автомобіля і не перебуває у його постійному полі зору і матеріалами справи не доведено, що водію було відомо під час руху про порушення роботи стопсигналів. Натомість з відео вбачається, що факт непрацюючого стопсигналу був невідомий водію до моменту зупинки працівниками поліції та що він намагався усунути дану технічну несправність на місці, однак не міг цього зробити, оскільки причиною виявилась перегоріла лампочка, а поблизу не було спеціалізованого магазину або СТО для усунення такої несправності.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 притягується до відповідальності у зв`язку з порушенням вимог п. 31.4.3А ПДР України.

При цьому згідно п. 31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 ( в т.ч. і п. 31.4.3А) цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил. Таким чином суд погоджується з твердженням позивача про визначення Правилами дорожнього руху порядку дій у разі виявлення певних технічних несправностей а з наданих матеріалів не вбачається порушення ОСОБА_1 такого порядку. У той же час з відео доказів вбачається, що ОСОБА_1 діяв у відповідності до вимог даного пункту ПДР.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про національну поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ст. 2 вказаного Закону завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

При цьому до принципів діяльності поліції належать зокрема: верховенство права (ст. 6 ЗУ «Про національну поліцію») та дотримання прав і свобод людини (ст.ЗУ «Про національну поліцію»).

Суд звертає увагу, що при розгляді даного правопорушення поліцейським порушено принцип презумпції невинуватості, оскільки висновок про винуватість водія поліцейським ОСОБА_2 зроблено ще до отримання як пояснень водія по суті порушення, так і з`ясування інших обставин справи, а також до моменту виявлення водієм бажання ліквідувати виявлену несправність на місці, про що також свідчать постійні вимоги поліцейського водію підійти до автомобіля для складання постанови про адміністративне правопорушення. При цьому поліцейським було наголошено на небажанні очікувати можливого усунення несправності на місці та на необхідності винесення постанови про адміністративне правопорушення, а отже має місце формальний підхід до розгляду справи. У ПДР України не вказано часовий проміжок, необхідний водію для усунення несправності, тому суд не погоджується з твердженням поліцейського про негайне усунення порушення на місці та вважає, що при розгляді вказаної справи про адміністративне правопорушення поліцейський не належним чином з`ясував всі обставини справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд вважає, що стороною відповідача не доведено належними доказами правомірність притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, оскільки не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в діях позивача порушення п. 31.4.3 а ПДР України.

Крім того, слід звернути увагу на те, що лише винна особа може нести відповідальність за вчинення будь-якого правопорушення. Оскільки стороною відповідача не доведено, що в діях позивача наявна вина, тобто наявний склад адміністративного правопорушення, а всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, суд приходить до висновку, що останнього неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд, зважаючи на неповноту розгляду справи про адміністративні правопорушення та невірне встановлення фактичних обставин справи у постанові, відсутності належних доказів з боку відповідача що поза розумним сумнівом вказують на вину, вважає, що постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі слід закрити, в зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача задоволенню не підлягають, оскільки вони охоплюються вимогами про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи той факт, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 140, 251, 268, 280 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 72, 77, 122, 159, 243, 246, 262, 286 КАС України, ст.ст. 1, 38, 40 Закону України «Про автомобільний транспорт», суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 299954 від 28.09.2023р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КупАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.О. Левченко