Справа № 420/22417/23
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 за результатом якого позивач просить:

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 623 від 03.10.2022р.;

визнати протиправним та скасувати пункт 11 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 246 від 17.09.2022р.;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 не виплачене грошове забезпечення та додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з вересня 2022р.;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач при прийнятті оскаржуваних наказів не врахував всіх обставин проходження служби позивачем та його перебування на лікарняному та не розглянув подані позивачем документи та рапорти.

Ухвалою суду від 01 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Старший сержант військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , сержант резерву 41-ї запасної роти проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 з 26.02.2022р. по теперішній час.

За період проходження служби Позивач неодноразову звертався за наданням медичної допомоги та перебував на стаціонарному лікування у медичних закладах, що підтверджується відповідними доказами.

Зокрема, 07 вересня 2022р. позивач був доставлений швидкою медичною допомогою та госпіталізований КНП «МКЛ № 10» ОМР, проведено обстеження та лікування до 26 вересня 2022р. За результатами лікування ОСОБА_1 видано Виписку №8883 від 26.09.2022р. із медичної карти стаціонарного хворого урологічного відділення № 1 та Довідка № 705 від 26.09.2022р. про перебування на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 69, затвердженого ГВЛК 27.09.2022 року за № 2355, військовослужбовцю ОСОБА_1 встановлений діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання: Доброякісна гіперплазія передміхурової залози ІІІ стадії, лікована оперативно (01.07.2022р.- ТУР), з незадовільним результатом лікування у вигляді нетримання сечі зі значним порушенням функції. СКХ. Хронічний пієлонефрит, нестійка ремісія. Наслідки перелому обох щиколоток правої гомілки (19.08.2021 р.). лікованого оперативно (23.08.21p металоостеосинтез) у вигляді консолідованого перелому з видаленням зруйнованої металоконструкції (19.05.2022р), посттравматичної нейропатії дистальної частки правого малогомілкового нерву з порушенням функції опори та пересування 11 ст. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. Церебральний атеросклероз. Віддалені наслідки перенесеної відкритої черепно-мозкової травми (1995р.) у вигляді консолідованих уламків множинних переломів глазничної частини лобної кістки, надбрівної дуги, медіальної стінки глазниці праворуч (загальною площею 12см2), дисциркуляторної енцефалопатії І ст., змішаного генезу з вираженими стійкими цефалгічним, вестибуло-атактичним та астеноневротичним синдромами. Гіпертонічної хвороби ІІ ст. Захворювання. НІ, пов`язані з проходженням військової служби, на підставі статей 396, 75а, 68а, 786, 766 графи ІІ Розкладу хвороб, визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до пункту 11,1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 246 від 17.09.2022р. з 17.09.2022p. старшого сержанта ОСОБА_2 , сержанта запасної роти військової частини НОМЕР_1 виключено з усіх видів забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням частини.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2022р. № 744 Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини старшим сержантом ОСОБА_1 наказано:

1. Заступнику командира 41-ї запасної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_3 провести службове розслідування за вказаним фактом.

2. Припинити нарахування та виплату сержанту резерву 41-ї запасної роти військової частини НОМЕР_1 старшому сержанту ОСОБА_1 грошового забезпечення з 17.09.2022 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, про що оголосити по частині.

У наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2022р. № 623 Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини зазначено, що службовим розслідуванням встановлено, що старший сержант ОСОБА_1 , сержант резерву 41-ї запасної роти військової частини НОМЕР_1 відсутній на військовій службі з 17.09.2022 року по теперішний час, свідомо порушивши вимоги ст. 11, 16, 49, 128, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

У зазначеному наказі командиром військової частини НОМЕР_1 наказано:

2. Заступнику командира 41 запасної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 направити матеріали службового розслідування до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону для прийняття правого рішення

3. За порушення вимог статей 11, 12, 13, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та вимог статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, враховуючи особисту недисциплінованість - притягнути до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення військової частини з 17.09.2022 р. по теперішній час накласти дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА» на:

- старшого сержанта ОСОБА_2 , сержанта резерву 41-ї запасної роти;

4. На підставі розділу ХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 7 червня 2018 року, позбавити старшого сержанта ОСОБА_2 , сержанта резерву 41-ї запасної роти військової частини НОМЕР_1 щомісячної премії за вересень 2022 року.

5. На підставі п. 9.4 окремого доручення Міністра оборони України №912/3/29 від 23 червня 2022 року - не виплачувати за вересень 2022 року жодну з додаткових винагород, що передбачені постановою Кабінету Міністрів України «Питання про деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022 року, наступним військовослужбовцям:

- старшому сержанту ОСОБА_4 , сержанту резерву 41-ї запасної роти.

Позивач вважає протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 623 від 03.10.2022р. та пункт 11 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 246 від 17.09.2022р. та за їх скасуванням звернувся до суду.

За вимогами статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Суд констатує, що сувора догана є видом дисциплінарного стягнення, а тому її застосування має відбуватись із дотриманням відповідних норм Дисциплінарного статуту. У зв`язку з цим, застосуванню суворої догани та виданню про це відповідного наказу повинно передувати невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків або скоєння ним конкретного порушення військової дисципліни чи громадського порядку, виявлення такого невиконання (неналежного виконання) або порушення, а також встановлення вини особи у його скоєнні (вчиненні).

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України), визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Згідно пунктом 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначаються загальні обов`язки військовослужбовців. Так, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;… виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

Водночас стаття 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Пунктами 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

Солдат підпорядковується командирові відділення.

Солдат зобов`язаний, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Пунктом 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Отже, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено обов`язок військовослужбовця доповідати своєму начальникові обставини, які стосуються виконання ним своїх службових обов`язків.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 115 Дисциплінарного Статуту вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Суд констатує, що рапорт передбачає собою вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим звернення військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Як встановлено судом, 07 вересня 2022р. позивач був доставлений швидкою медичною допомогою та госпіталізований КНП «МКЛ № 10» ОМР, проведено обстеження та лікування до 26 вересня 2022р. За результатами лікування ОСОБА_1 видано Виписку №8883 від 26.09.2022р. із медичної карти стаціонарного хворого урологічного відділення № 1 та Довідка № 705 від 26.09.2022р. про перебування на стаціонарному лікуванні.

До суду позивачем не надано доказів вжиття позивачем заходів щодо повідомлення Військової частини НОМЕР_1 про перебування позивача на стаціонарному лікуванні.

Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності були обставини порушення ним службової дисципліни, а саме вимог статей 2, 11, 12, 16, 49, 128, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1,4 Розділу І Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України.

При цьому, суд враховує, що оскільки позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 03.02.2021 у справі № 817/1071/16.

Матеріалами службового розслідування встановлено відсутність позивача в період з 17.09.2022, однак в порушення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, позивач не отримав дозволу на залишення військової частини, що свідчить про те, що він її залишив самовільно, а його доводи про зворотне спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відтак, судом не вбачається протиправної поведінки в діях відповідача стосовно встановлення в діях позивача складу дисциплінарного проступку та у прийнятті наказу за результатами проведення службового розслідування відносно Старшого сержанта військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , сержант резерву 41-ї запасної роти.

Крім того, положеннями статей 255-257 Статуту внутрішньої служби передбачено, що амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини. Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування. Хворі, яким призначене амбулаторне лікування, для приймання ліків і проведення інших лікувальних процедур, а також ті, що потребують консультації медичних спеціалістів, направляються до медичного пункту військової частини у дні і години, зазначені лікарем у книзі запису хворих.

Офіцери та військовослужбовці військової служби за контрактом, за висновком лікаря можуть залишатися для лікування на квартирах (удома). Про результати огляду хворих, характер поданої допомоги і призначення лікар робить відповідні відмітки в медичних книжках та видає довідки про стан здоров`я.

Висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.

По закінченні терміну звільнення за висновком лікаря військовослужбовці мають бути направлені у разі потреби на повторний медичний огляд. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 № 455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених пунктами 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Таких документів позивачем не надано.

Відповідно до пункту 2.19 вказаної Інструкції особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що єдиним належним доказом наявності поважності причин залишення військовим місця несення служби у службовий час може бути лише оригінал довідки про хворобу чи листка непрацездатності. Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.07.2020 у справі № 825/253/17.

На підтвердження поважності причин залишення позивачем військової частини надані направлення, документи про результати медичних досліджень, лист огляду сімейного лікаря, амбулаторна карта, які, в контексті вищенаведеного, не можуть вважатись належними доказами наявності поважності причин залишення військовим місця несення служби.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України регулюється наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

У відповідності до пункту 15 вказаного Порядку військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

За приписами пункту 1.5 розділу І Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються, зокрема, заявами, повідомленнями командирів (начальників) військових частин про вчинення кримінальних правопорушень - на військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України або добровільно здалися у полон.

Відповідно до пункту 11,1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 246 від 17.09.2022р. з 17.09.2022p. старшого сержанта ОСОБА_2 , сержанта запасної роти військової частини НОМЕР_1 виключено з усіх видів забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням частини.

Таким чином, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 №623 від 03.10.2022р. та визнання протиправним та скасування пункт 11 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 246 від 17.09.2022р.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача невиплаченої суми грошового забезпечення з вересня 2022 року суд зважає на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивач пов`язує вказану вимогу з визнанням неправомірними та скасування наказів № 623 від 03.10.2022р. та № 246 від 17.09.2022р., інших підстав для стягнення відповідних сум позивачем не наведено.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про правомірність винесення спірних наказів, вимога про стягнення з відповідача невиплаченої суми грошового забезпечення є безпідставною та необґрунтованою.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач пов`язує вказану вимогу з неправомірними діями відповідача щодо прийняття оскаржуваних наказів, інших підстав для стягнення відповідних сум позивачем не наведено.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про правомірність винесення спірних наказів, вимога про стягнення з відповідача невиплаченої суми грошового забезпечення є безпідставною та необґрунтованою.

Ухвалюючи дане рішення суд керується, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11(2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (параграф 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд

Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

Оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.