Справа № 420/11915/23
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/11915/23

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення житлової комісії та скасування пункту 1.8 протоколу засідання житлової комісії, скасування наказу від 29.10.2020 №770, про поновлення на квартирному обліку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2020, оформлене п. 1.8. протоколу засідання комісії №10, в частині зняття підполковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме (позивач, донька ОСОБА_2 2008 р.н.) з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов;

- скасувати пункт 1.8 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2020 № 10 про зняття підполковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме (позивач, донька ОСОБА_2 2008 р.н.) з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов;

- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2020 № 770 Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2022 № 10 в частині зняття, підполковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме (позивач, донька ОСОБА_2 2008 р.н.) з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2020 № 770 Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2022 № 10 в частині зняття підполковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме (позивач, донька ОСОБА_2 2008 р.н.) з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов;

- поновити підполковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме (позивач, донька ОСОБА_2 2008 р.н.) на квартирному обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов у м. Одесі в загальній черзі за тим же номером у списку станом на 28.10.2020 року зі збереженням часу перебування на квартирному обліку.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 адміністративний позов залишено без руху з підстав необхідності подання суду заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду із зазначенням причин поважності його пропуску та підтверджуючих доказів, або пояснень та доказів на підтвердження того, що строк не пропущено.

14.06.2023 позивач подав до суду клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з позовом.

В обґрунтування клопотання представник зазначав, що на момент ухвалення спірного рішення житловою комісією та його затвердження наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 29.10.2020 № 770 та до 08.06.2022 діяла практика Верховного Суду, яка передбачала розгляд аналогічних спорів за правилами цивільного судочинства, а тому строк на звернення до суду із даними вимогами складав три роки.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання поважними причин пропущення строку на звернення до суду із даними вимогами відмовлено.

Позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення, скасування пункту протоколу засідання, визнання протиправним наказу, скасування наказу, поновлення на квартирному обліку - повернута позивачу.

Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Визнаючи причини пропуску позивачкою строку звернення до суду неповажними, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до суду пропущено з причин, які виникли з волі позивача, а, отже, не є поважними. Жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутися за судовим захистом, позивачем не надано та суд не знайшов.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою про повернення позовної заяви, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про неврахування судом першої інстанції того факту, що позивач мав обгрунтовані підстави вважати, що даний спір розглядається в порядку цивільного судочинства, про що свідчила правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №362/643/21.

Апелянт вказує, що постанова Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №712/5476/19, на яку посилається суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про повернення позову, є не зовсім доречним прикладом, оскільки предметом спору у вказаному рішенні було оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу послався на правомірність оскаржуваного рішення та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_1 12.07.2019 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку зі звільненням з лав Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку контракту (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.07.2019 № 171).

Вказаним наказом зазначалося, що Вислуга років у Збройних Силах станом на 12.07.2019 становить календарна 22 роки... Службовим або постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечений, на квартирному обліку перебуває.

29.10.2020 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 770 Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2022 № 10 затверджено протокол засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2022 № 10, згідно якого на підставі п. 9, ст. 12 Закону України про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, зняти з обліку осіб, які набули право та потребують поліпшення житлових умов об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме (він, донька ОСОБА_2 2008 р.н.). На обліку перебував в загальній черзі з 21.02.2013 року. в першочерговій черзі з 30.04.2015 року.

12 травні 2023 року позивач отримав лист від голови об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про відмову в поновленні на квартирному обліку станом на день звільнення з військової частини НОМЕР_2 , що зумовило його звернутися до суду із даним позовом.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Особливості строків звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), частиною 1 якої передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 2 статті 122 КАС України).

Отже, за загальним правилом, строк звернення до адміністративного суду із позовом щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень становить шість місяців, який починає свій перебіг з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частини 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Таким чином, військова служба як державна служба особливого характеру є публічною службою, а для спорів щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби законодавець встановив місячний строк звернення до адміністративного суду.

Відтак, оскільки спірні правовідносини, що виникли між сторонами, стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а тому строк звернення до адміністративного суду з даним позовом становить один місяць, який слід обчислювати з дня, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, повернення позовної заяви у зв`язку з пропуском строку звернення до суду можливе у випадках: неподання заяви у визначений в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху строк; зазначення у заяві про поновлення строку звернення до суду підстав пропуску строку, які визнані неповажними.

При цьому, поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження судового рішення з поважних причин.

Як свідчить зміст позовної заяви, предметом оскарження визначено рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2020, оформлене п. 1.8. протоколу засідання комісії №10, в частині зняття підполковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме (позивач, донька ОСОБА_2 2008 р.н.) з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2020 № 770 Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2022 № 10 в частині зняття підполковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме (позивач, донька ОСОБА_2 2008 р.н.) з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов.

Визначаючись із тим, коли позивач дізнався про порушення його прав, апеляційний суд враховує наступне.

Зокрема, позивач не зазначає, коли саме йому стало відомо про порушення його прав та інтересів.

Зміст наявних в матеріалах справи документів свідчить про те, що вони стосуються розгляду питання про поновлення позивача на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, а предметом спору у позові визначено оскарження рішень житлової комісії військової частини та наказу командира такої частини про виключення позивача з такого обліку, що датовані 28.10.2022 та 29.10.2022, відповідно.

Апеляційний суд зазначає, що безпідставно стверджувати про те, що позивачеві саме з листа військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2023 стало відомо про порушення його прав, адже вказаним листом повідомлено позивача про відсутність підстав для поновлення його на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

При цьому правовідносини щодо поновлення на квартирному обліку та щодо виключення з такого обліку не є тотожними.

Як на одну з причин пропуску строку звернення до суду позивач посилається, на постанову Великої Палати Верховного суду від 04.09.2019 у справі №826/17556/16.

Щодо таких доводів позивача, апеляційний суд зазначає, що згідно із практикою суду касаційної інстанції в деяких випадках зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання про поновлення строків звернення до суду.

Однак в даному випадку зміна сталої судової практики із розгляду спорів, які стосуються реалізації військовослужбовцями (в тому числі й тих, що перебувають у запасі) соціальних гарантій забезпечення їх та членів їхніх сімей житловими приміщеннями, не відбулася. Такі висновки узгоджуються з наступним.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 щодо підстав для відступу від висновку Великої Палати Верховного Суду (пункт 41) зазначено, що Велика Палата для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію відступає від висновку, сформульованого у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16, щодо необхідності розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства. Означені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).

У пункті 43 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії судді (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду, ніж той, який передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду.

Отже, приймаючи постанову від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19, Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від раніше сформульованого свого ж висновку у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16, який стосувався визначення юрисдикції суду в подібній категорії спорів, що й у цій адміністративній справі. У цій постанові зазначено, що спори, пов`язані із реалізацією соціальних гарантій (пільг), що передбачалися для військовослужбовців, належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Окрему увагу варто звернути на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (у пунктах 64 та 66), згідно з якими дослівно: « 64. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду зауважує, що хоч у справах № 488/1176/14-а і № 806/5217/15 позови були з іншим предметом, ніж у справі № 362/643/21 (тобто не були пов`язаними із зарахуванням військовослужбовця на квартирний облік чи зняттям з такого обліку) саме за змістовним критерієм спірні правовідносини у перших двох справах є подібними до тих, які виникли у справі № 362/643/21, бо теж стосуються реалізації військовослужбовцями соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями, а ці гарантії позивачі у вказаних справах отримали у зв`язку з проходженням військової служби». « 66. Спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів».

Відтак у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 Велика Палата конкретизувала, що під час визначення юрисдикції суду щодо розгляду спорів, які стосуються реалізації військовослужбовцями соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями, слід застосовувати змістовний критерій, адже усі спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної.

Таким чином, з прийняттям постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №712/5476/19 відбулося чітке визначення юрисдикційної приналежності спорів, які стосуються реалізації військовослужбовцями соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями (такі спори підсудні адміністративним судам).

За таких обставин посилання позивача як на підставу для поновлення строку звернення до адміністративного суду на помилкове визначення юрисдикції, в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод спростовуються наведеною вище практикою Великої Палати Верховного Суду.

Посилання позивача на запровадження в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану як причину пропущення позивачем строку звернення до суду, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки оскаржувані ним рішення видані 20.10.2020 та 29.10.2020, а воєнний стан в Україні запроваджено з 24 лютого 2022 року (тобто більш ніж через два роки).

Слід також зауважити, що сам лише факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку (зокрема й строку звернення до адміністративного суду) у всіх абсолютно випадках, тим більше, якщо пропуск цього строку відбувся ще до запровадження воєнного стану. Питання про поновлення процесуального строку слід вирішувати в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. В ухвалі суду від 25 жовтня 2022 року містяться посилання на подібні висновки, що викладені в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року у справі № 802/592/17-а та ряду інших.

Однак, апеляційний суд зазначає, що абз.10, п.2.18, р. ІІ наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» перебачено, що рішення про зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, приймається житловою комісією військової частини, яка зарахувала військовослужбовця на облік, або її правонаступником. Рішення письмово доводиться до відома військовослужбовця у п`ятнадцятиденний строк із зазначенням причин зняття з обліку.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про доведення до відома копій (других примірників) оскаржуваного рішення від 28.10.2020 та наказу від 29.10.2020, які були винесені саме військовою частиною, яка зарахувала військовослужбовця на облік, що спростовує висновки суду першої інстанції про відсутність поважних причин пропуску строку на звернення до суду з адміністративним позовом.

Натомість матеріали справи містять докази направлення позивачу 20.04.2023 листа військовою частинною НОМЕР_1 , в якому позивач був повідомлений про виключення з черги на поліпшення житлових умов в Одеському гарнізоні для постійного проживання відповідно до протоколу об`єднаної житлової комісії №10 від 28.10.2020 року та наказу командира військової частини від 29.10.2022 (а.с. 9).

При цьому позивач звернувся до суду з адміністративним позовом засобами поштового зв`язку 19.05.2023 (а.с. 14), тобто в місячний строк з моменту як достеменно дізнався про порушення своїх прав, що, за відсутності доказів протилежного, відповідає приписам ч. 5 ст. 122 КАС України.

Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув належної уваги, а тому дійшов передчасного висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, що порушує право позивача на судовий захист.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення питання щодо причин пропуску строків звернення до суду, внаслідок чого, відповідно до п.2 та п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала - скасуванню, з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 2-12, 72-78, 121, 229, 242, 294, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року у справі №420/11915/23 скасувати.

Справу №420/11915/23 направити для продовження розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 24.10.2023

Суддя-доповідач С.Д. Домусчі
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький