Справа № 500/1601/23
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/1601/23 пров. № А/857/13251/23

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 року (рішення ухвалене у м. Тернопіль судом у складі головуючого судді Баб`юка П.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить: «Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці ОСОБА_1 , згідно із заявою від 23.02.2023. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області: зарахувати, ОСОБА_1 , до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф. Є. Дзержинського (01 рік 11 місяців 01 день) та період роботи на прокурорських посадах (09 років 10 місяців 29 днів); - провести перерахунок та виплату, ОСОБА_1 , щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 23.02.2023 в розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді з урахуванням стажу роботи, що дає судді право на відставку - половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф. Е.Дзержинського (01 рік 11 місяців 01 день) та період роботи на прокурорських посадах (09 років 10 місяців 29 днів).».

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право їй на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці необхідно враховувати половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф. Є. Дзержинського (01 рік 11 місяців 01 день) та період роботи на прокурорських посадах (09 років 10 місяців 29 днів), що в загальному розмірі складає 41 рік 10 місяців 2 дні. Вказане, на переконання позивачки, дає їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Просив позов задоволити.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 23.02.2023 в частині призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 70% суддівської винагороди без зарахування до її стажу роботи судді половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф. Е.Дзержинського та періоду роботи на прокурорських посадах з 01.08.1983 по 21.12.1992. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 23.02.2023 зарахувати до стажу роботи судді у відставці ОСОБА_1 половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф. Е.Дзержинського (01 рік 11 місяців 01 день) та період роботи на прокурорських посадах з 01.08.1983 по 21.12.1992 (08 років 11 місяців 03 дні), а саме:

- з 01.08.1983 по 02.07.1985 на посадах слідчого прокуратури та помічника прокурора Ковельського району Волинської області;

- з 03.07.1985 по 01.07.1988 на посадах помічника прокурора та старшого помічника прокурора Тернопільського району Тернопільської області;

- з 17.02.1989 по 21.12.1992 на посаді старшого помічника прокурора м. Тернополя.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 23.02.2023 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 в розмірі 90% суддівської винагороди з дня його призначення, з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є суддею у відставці та отримує довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 23.02.2023

Згідно рішення Вищої ради правосуддя від 16 лютого 2023 № 59/0/15- 23 позивачку звільнено з посади судді Тернопільського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Тернопільського апеляційного суду від 21.02.2023 № 23/К/ТР позивачка відрахована зі штату Тернопільського апеляційного суду з 22.02.2023.

Позивачка 23.02.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці. До вказаної заяви додано відповідні документи, серед яких розрахунок стажу судді, який дає право на відставку, та отримання щомісячного довічного грошового утримання від 23.02.2023 №02-25/15/2023, виданий Тернопільським апеляційним судом.

Згідно наданого Тернопільським апеляційним судом розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж позивачки, який дає право на відставку та утримання щомісячного довічного грошового утримання, складає 41 рік 10 міс 02 дні , а саме:

- студент Харківського юридичного інституту ім. Ф. Є. Дзержинського (з коефіцієнтом 0.5) у період з 01.09.1978 по 01.07.1982 01 рік 11 місяців 01 день;

- органи прокуратури: у період з 06.08.1982 по 02.07.1985 на посадах: стажиста слідчого прокуратури Ковельського району Волинської обл., слідчого прокуратури Ковельського району Волинської обл., помічника прокурора Ковельського району Волинської обл.; з 03.07.1985 по 01.07.1988 на посадах: помічника прокурора Тернопільського району Тернопільської обл.; старшого помічника прокурора Тернопільського району Тернопільської обл.; з 17.02.1989 по 21.12.1992 на посаді старшого помічника прокурора м. Тернополя 09 років 10 місяців 29 днів;

- суддя Тернопільського обласного суду на посаді члена обласного суду в кримінальних справах у період з 21.12.1992 по 10.02.1993 01 місяць 21 день;

- суддя Тернопільського обласного суду у період з 10.02.1993 по 26.08.2001 08 років 07 місяців 14 днів; - суддя апеляційного суду Тернопільської області у період з 27.08.2001 по 01.10.2018 17 років 01 місяць 05 днів; - суддя Тернопільського апеляційного суду у період з 02.10.2018 по 22.02.2023.

Відповідачем при обчисленні розміру довічного грошового утримання не враховано весь стаж роботи, який дає право на відставку судді, та отримання щомісячного грошового утримання судді, а саме: половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф. Є. Дзержинського (01 рік 11 місяців 01 день) та період роботи на прокурорських посадах (09 років 10 місяців 29 днів).

Позивачка 23.02.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання.

Листом від 13.04.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільської області повідомлено, що позивачці призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 70% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. При цьому у зарахуванні половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф. Є. Дзержинського та періоду роботи на прокурорських посадах до стажу роботи на посаді судді відмовлено.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі -Закон №1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таке положення також було передбачено в пункті 11 Перехідних положень Закону України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 р. №2453- VI в редакції, чинній до 28 березня 2015 р., згідно якого судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності Законом.

До набрання чинності Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07 липня 2010 р. №2453-УІ зазначені правовідносини регулювались Законом України Про статус суддів від 15 грудня 1992 р. №2862-ХІІ.

Згідно частини першої статті 43 Закону України Про статус суддів від 15 грудня 1992 р. № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку із закінченням строку повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ (із змінами, внесеними Законом України від 24.02.94 р. N 4015-XII) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно пункту 1 Указу Президента України за №584/95 від 10.07.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (в редакції чинній до 20.03.2008) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності статті 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, якою пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865(865-2005-п) "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" доповнено абзацом такого змісту: "До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби".

Як вбачається із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.12.1992, позивачка працювала:

- суддею Тернопільського обласного суду на посаді члена обласного суду в кримінальних справах у період з 21.12.1992 по 10.02.1993 01 місяць 21 день;

- суддею Тернопільського обласного суду у період з 10.02.1993 по 26.08.2001 08 років 07 місяців 14 днів;

- суддею апеляційного суду Тернопільської області у період з 27.08.2001 по 01.10.2018 17 років 01 місяць 05 днів;

- суддею Тернопільського апеляційного суду у період з 02.10.2018 по 22.02.2023 04 роки 06 місяців 21 день.

Згідно диплома серії НОМЕР_2 від 28.06.1982 позивачка навчалась на денній формі навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф. Е. Дзержинського у період з 01.09.1978 по 01.07.1982.

Оскільки стаж роботи позивачки на посаді судді становить більше ніж 30 років (при достатніх 10), приймаючи до уваги положення зазначених вище п.34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІ та п.11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону №2453-VI, суд дійшов висновку, що до стажу роботи, який дає судді право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, враховується також половина строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф. Е. Дзержинського у період з 01.09.1978 по 01.07.1982, що становить 01 рік 11 місяців 01 день

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17 та від 28.11.2019 у справі №342/119/17, від 20.03.2021 у справі №344/5707/19.

Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Аналогічна позиція відображена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 року у справі № 308/6953/17 та від 30.01.2020 у справі №592/3694/17, від 20.03.2021 у справі №344/5707/19.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсійним органом при проведенні обрахунку відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, крім іншого, не було враховано до стажу роботи позивачки, який дає право на отримання довічного грошового утримання, період роботи на прокурорських посадах - 09 років 10 місяців 29 днів.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 дата заповнення 10.09.1975, позивачка:

- 06.08.1982 прийнята на посаду стажиста слідчого прокуратури Ковельського району Волинської області;

- з 01.08.1983 по 02.07.1985 працювала на посадах слідчого прокуратури та помічника прокурора Ковельського району Волинської області;

- з 03.07.1985 по 01.07.1988 позивачка працювала на посадах: помічника прокурора та старшого помічника прокурора Тернопільського району Тернопільської області;

- з 17.02.1989 по 21.12.1992 працювала на посаді старшого помічника прокурора м. Тернополя.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ, та враховуючи пункт 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІ та пункт 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону №2453-VI, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Визначення поняття «прокурор» містилось в Законі України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, зокрема, і в редакції чинній на час призначення позивачку суддею, відповідно до якої під поняттям "прокурор" у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 47, статті 48, частинах першій, другій, третій і четвертій статті 49, статтях 50 і 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

В аспекті спірних правовідносин суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що, за змістом ст.43 закону №2862-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів, зараховується час роботи саме на посадах прокурорів. Роз`яснення цього поняття («прокурор») міститься у ст.56 закону №1789-XII і саме в такому значенні слід трактувати посаду «прокурор» та застосовувати положення ст.43 закону №2862-ХІІ в цій частині (застосування якої до спірних правовідносин ґрунтується на положеннях абз.4 п.34 розд.XII «Прикінцеві та перехідні положення» закону №1402-VIII), коли йдеться про вирішення питання щодо можливості зарахування періоду роботи в прокуратурі до стажу, який дає право на відставку судді.

Посада слідчого та помічника прокурора охоплюється поняттям «прокурор», відтак, відповідач протиправно не зарахував позивачці до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи позивачки на прокурорських посадах з 01.08.1983 по 21.12.1992.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що до стажу роботи позивачки на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати період роботи позивачки на прокурорських посадах з 01.08.1983 по 21.12.1992, що становить 08 років 11 місяців 03 дні.

Посада «стажист» не охоплюється поняттям «прокурор», визначення якого міститься у статті 56 закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, тому законних підстав для зарахування періоду роботи на вказаній посаді до стажу, який дає право на відставку судді, немає.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 12.07.2012 у справі №9901/602/18, від 19.08.2021 у справі №369/2234/17.

До загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, слід врахувати: половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф. Е.Дзержинського (01 рік 11 місяців 01 день) та період роботи на прокурорських посадах з 01.08.1983 по 21.12.1992 (08 років 11 місяців 03 дні), а саме:

- з 01.08.1983 по 02.07.1985 на посадах слідчого прокуратури та помічника прокурора Ковельського району Волинської області;

- з 03.07.1985 по 01.07.1988 на посадах: помічника прокурора та старшого помічника прокурора Тернопільського району Тернопільської області;

- з 17.02.1989 по 21.12.1992 на посаді старшого помічника прокурора м. Тернополя.

З урахуванням стажу роботи позивачки безпосередньо на посаді судді (30 років 14 днів), в загальному обсязі становлять більше 40 років (40 років 11 місяців).

Відповідно частини третьої статті 142 Закону №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Позивачка має більше 20 років роботи на посаді судді, тому відповідно до Закону №1402-VIII розмір грошового утримання позивачки повинен збільшитися на 2 відсотки за кожен рік, що перевищує 20 річний стаж, та становити 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 % за 20 років; 40 - 20 = 20 років, 20 х 2% = 40%; 50% + 40% = 90%).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 року у справі №500/1601/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська