Справа № 380/19157/23
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2023 рокусправа № 380/19157/23
Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Лужняк О.М.

за участю:

представника позивача Стратулат С.Д.

представника відповідача Твердохліб І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОАД-ТЕХ" до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОАД-ТЕХ" (далі - позивач) звернулося в суд з позовом до Львівської митниці Державної митної служби України (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації №UA209140/2023/000484 від 26.06.2023 року та рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/400096/2 від 26.06.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач не зазначив які саме документи відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст.53 МКУ ним не подано, які зазначені відомості у декларації не підтверджено документально, а також не зазначив, я яких саме наданих документах є розбіжності та відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що підлягає сплаті за ці товари. Відповідач взагалі не мав законних підстав запитувати додаткові документи, оскільки інформація у первинно наданих документах була достатньою для підтвердження митної вартості товару. Стверджує, що в результаті прийняття оскаржуваного рішення він з метою уникнення ще більших збитків та ввезення товару на територію України був вимушений подати нову декларацію та сплатити збільшену митну вартість. Вказує, що повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосуються тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх документів, передбачених ст.53 МКУ. Відповідач не зазначив які саме розбіжності не були усунені та які саме не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов ст.53 МКУ. З наданих документів чітко вбачається, що заявлена митна вартість товарів відповідає наданим документам. Зазначає, що ним подано належні та допустимі докази на підтвердження ціни імпортованих товарів. Зазначені документи не містять розбіжностей щодо вартості та вказують, що їх дані піддаються обчисленню. Вказує, що правових підстав для витребування додаткових документів та прийняття у подальшому рішень про коригування митної вартості за резервним методом визначення митної вартості у відповідача не було.

У своєму відзиві відповідач вказує, що ним були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення складових митної вартості, визначеної за основним методом. На його вимогу не надано додаткових документів, які спростовують попередньо виявлені розбіжності. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості не було підтверджено документально та не піддаються перевірці. Зазначає, що надане платіжне доручення №280 від 09.06.2023 року неможливо ідентифікувати з поставкою товару, що свідчить про не підтвердження 100% передоплати. Обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті і саме він має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, у тому числі, обрано метод визначення митної вартості товарів. Натомість, митний орган має довести обґрунтованість сумніву. Сума, яку представник позивача просить відшкодувати як витрати на професійну правничу допомогу не співмірні із даною категорією спору.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що з наданих документів чітко вбачається підтвердження вартості послуг експедитора. Незазначення відповідачем конкретних сумнівів щодо правильності визначення митної вартості товару призводить до протиправності дій та рішень відповідача. Окрім того, посилається на ті ж аргументи, що й у позовній заяві.

Представник позивача просить позов задовольнити з урахуванням наведених мотивів.

Представник відповідача проти позову заперечує, просить в його задоволенні відмовити повністю.

Ухвалою суду від 21.08.2023 року відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 25.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

Позивачем було подано відповідачу електронну митну декларацію.

26.06.2023 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/400096/2, у якому зазначено наступне:

- згідно п.4.1.2 договору експедиційного обслуговування оплата послуг експедитора відбувається при наявності письмового підтвердження клієнтом вартості послуг. Проте такі документи до митного оформлення не надані;

- довідка про вартість транспортних витрат датована 25.05.2023 року, хоча товар перетнув кордон України 18 та 19.06.2023 року;

- у платіжному дорученні відсутні реквізити комерційного інвойсу, що унеможливлює ідентифікацію платежу;

- документи, подані до митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості.

Відповідач відповідно до частин 2-4 ст.53 Митного кодексу України для підтвердження митної вартості товарів просив надати додаткові документи: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а саме: договір про надання транспортно-експедиційних послуг; рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг; акти виконаних робіт; калькуляцію транспортних витрат; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України відповідачем було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2023/000484, якою позивача повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з наступних причин: неможливість завершення митного оформлення у зв`язку із рішеннями про коригування митної вартості (№UA209000/2023/400096/2 від 26.06.2023 року) та необхідністю внесення змін у відповідні графи МД. Постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450 «Питання, пов`язані із застосуванням митних декларацій», Наказ Міністерства фінансів від 30.05.2012 №631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», наказ Міністерства фінансів від 30.05.2012 №651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій за формою єдиного адміністративного документа».

Не погоджуючись із згаданими рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення позивач звернувся із даним позовом до суду.

Змістом спірних правовідносин є рішення про коригування митної вартості товарів прийняті Львівською митницею Державної митної служби України №UA209000/2023/400096/2 від 26.06.2023 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2023/000484.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - МК України).

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.2 ст.52 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою цієї ж норми передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як передбачено частиною третьою ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно із ч.2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Частиною третьою ст.54 МК України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч.6 ст.54 МК України).

Згідно із ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ч.1 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно із ч.2 ст.57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною третьою цієї ж норми передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч.2 ст.64 МК України).

Щодо ненадання документів щодо оплати послуг (письмового підтвердження клієнтом вартості послуг) експедитора.

Як передбачено пунктами 5, 6 ч.10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Правилами заповнення декларації митної вартості затвердженими Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599, з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що у графі 20 зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа 3 ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ДМВ).

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

До матеріалів позову долучено договір на транспортно-експедиторське обслуговування №9266 від 21.10.2016 року, укладений між ООО «Ламан Шипінг» (експедитор) та позивачем (клієнт), відповідно до якого клієнт доручає, а експедитор зобов`язується організувати за рахунок клієнта транспортно-експедиторське обслуговування, перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів по території України і в міжнародних сполучення.

Підпунктом 4.1.2 п.4 цього договору дійсно передбачено (на що посилається відповідач), що оплата послуг експедитора відбувається при наявності письмового підтвердження клієнтом вартості послуг.

В матеріалах наявний також договір №242511 від 02.02.2021 року, укладений між ООО «ЮПІСІ ЛОДЖІСТИК» (експедитор) та позивачем (клієнт), відповідно до якого також експедитор за плату клієнта організовує перевезення його вантажів.

Позивачем також долучено договір про надання транспортно-експедиційних послуг №0220/2023 від 20.02.2023 року, укладений між ним (замовник) та Feniks Cargo Spolska z Organiczona Odpowiedzialnoscia (виконавець), підпунктом 1.1 якого передбачено, що виконавець надає замовнику за винагороду послуги з транспортно-експедиційного обслуговування експортних, імпортних вантажів замовника.

Згідно із довідкою про транспортні витрати від 25.05.2023 року витрати на міжнародне морське перевезення вантажу по коносаменту SXE23040581 за маршрутом морський торгівельний порт Qingdao (China) прикордонний перехід Ягодин (Ukraine) становлять 238940 грн. 93 коп.

Відповідно до рахунку-фактури №LS-4487929 від 02.06.2023 року вартість перевезення вантажу за межами державного кордону України склала 140556 грн. 70 коп.; експедиторської винагороди 2154 грн. 83 коп.

В матеріалах справи наявні рахунок-фактура №LS-4490712 від 16.06.2023 року, відповідно до якого вартість транспортно-екпедиторського обслуговування за межами державного кордону України складає 22412 грн. 23 коп.; транспортно-екпедиторського обслуговування на території України 2039 грн. 17 коп.; міжнародного автоперевезення за межами державного кордону України 75972 грн. 00 коп.; міжнародного автоперевезення по території України 113359 грн. 68 коп.

З листа експедитора ООО «Ламан Шипінг» від 23.06.2023 року, адресованому усім зацікавленим особам, вбачається, що позиційна вартість послуг експедитора зазначена у їхніх рахунках, калькуляцію витрат надати не можуть, оскільки це комерційна таємниця.

Окрім того, листами №189-06 та №189-06-1 від 23.06.2023 року позивач повідомив відповідача, що при перевезенні товару за маршрутом Qingdao (China) Gdansk (Poland) - Одеса (Україна) за контрактом HLF220715LTH від 15.07.2022 року вантаж не страхувався. Платіжних доручень про сплату транспортних витрат на даний момент надати не можуть, так як вони ще не сплачені. Акт про надання транспортних послуг на даний момент надати не можуть, так як ще послуги в процесі надання.

Натомість, відповідно до платіжних інструкцій № від 03.07.2023 року та №209997170 від 28.06.2023 року позивачем було оплачено послуги згаданого ексредитора у розмірі 214190 грн. 91 коп. та 143142 грн. 50 коп. відповідно.

При цьому, показаннями свідка ОСОБА_1 , підтверджується те, що ним було сформовано загальну вимогу щодо витребування додаткових документів, а не конкретну.

Суд звертає увагу, що згадані документи надавались також позивачем відповідачу.

Вказане сторонами не заперечується.

Відтак, суд вважає, що у відповідності до МК України та Правил, у повній мірі підтверджують здійснення розрахунку та розподілу заявлених транспортних витрат позивача за послуги експедитора.

Більше того, як уже згадувалось, листами №189-06 та №189-06-1 від 23.06.2023 року ще до прийняття відповідачем оскаржуваного рішення позивач повідомив його про об`єктивну неможливість на той момент надати йому платіжні доручення про сплату транспортних витрат, оскільки, відповідно до платіжних інструкцій № та №209997170 оплата послуг експедитора відбулася лише 28.06.2023 року та 03.07.2023 року відповідно.

Відтак, посилання контролюючого органу щодо ненадання позивачем письмового підтвердження вартості послуг до уваги не беруться, оскільки, на переконання суду, носять формальний характер.

Щодо розбіжності дат у довідці про вартість транспортних витрат №405649 від 25.05.2023 року та фактичним перетинанням кордону України 18 та 19.06.2023 року.

Як уже згадувалось раніше згідно із довідкою про транспортні витрати від 25.05.2023 року, виданою експедитором ТОВ «Ламан Шипінг» усім зацікавленим особам, витрати на міжнародне морське перевезення вантажу по коносаменту SXE23040581 за маршрутом морський торгівельний порт Qingdao (China) прикордонний перехід Ягодин (Ukraine) становлять 238940 грн. 93 коп. Вантаж не страхувався. Витрати включають всі портові та інші витрати пов`язані з обробкою вантажу в порту Gdansk (Poland), перетаркою, оформленням і вивезенням вантажу автомобілем наступного перевізника.

На переконання суду, вказана довідка була виготовлена експедитором уже за наслідками перетинання кордонну України, яке відбулося раніше з метою інформування про уже понесені витрати на міжнародне морське перевезення відповідного вантажу.

Як наслідок, судом не вбачається жодних розбіжностей, на які посилається відповідач в оскаржуваному рішенні.

Щодо відсутності у платіжному дорученні реквізитів комерційного інвойсу, що унеможливлює ідентифікацію платежу.

Із додатків при поданні електронної митної декларації та додатків наданих позивачем на виконання повідомлення відповідача від 20.06.2023 року вбачається, що ним не надавались контролюючому органу жодних платіжних доручень.

При цьому, як уже згадувалось, листом №189-06-1 від 23.06.2023 року позивач повідомив відповідача, що платіжних доручень про сплату транспортних витрат на даний момент надати не можуть, так як вони ще не сплачені.

Відповідно до підп.1.1 п.1 контракту №HLF220715LTH від 15.07.2022 року, укладеного між «Qingdao Hailifeng Rigging Co.Ltd» (продавець) та позивачем (покупець), продавець зобов`язується продати і поставити покупцеві продукцію власного виробництва, а покупець згоден прийняти і оплатити товари, що наводяться у міру потреби в окремих специфікаціях згідно із зазначеними в них даних відповідно до умов даного контракту.

В матеріалах справи наявна платіжна інструкція №280 від 09.06.2023 року про оплату позивачем постачальнику товару відповідно до контракту №HLF220715LTH від 15.07.2022 року на суму 51601, 20 доларів США.

Вказане підтверджується також актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 року по 23.06.2023 року, рахунком-фактурою від 22.06.2023 року, які наявні в матеріалах справи.

З наведених документів можна у повній мірі встановити митну вартість імпортованого позивачем товару, а також суму, яку він реально заплатив за вказаний товар.

Щодо наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність у них всіх відомостей.

Суд звертає увагу, що згадане порушення носить загальний характер.

На переконання суду, якщо контролюючий орган дійде висновку про наявність певних розбіжностей у поданих йому документах або ж встановить відсутність якихось документів, він повинен чітко зазначити які саме наявні розбіжності та які саме документи відсутні, що стало причиною появи у нього таких висновків.

В оскаржуваному рішенні відповідачем цього зроблено не було, а, як уже згадувалось, зазначено лише загальну інформацію, з якої позивач не мав можливості визначити, що конкретно йому необхідно долучити контролюючому органу для завершення митної операції.

Відтак, вказане твердження відповідача не може бути покладене в основу даного рішення та до уваги не береться.

Більше того, на підтвердження наведеного суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 29.04.2021 року у справі №810/1822/16 Верховним Судом зроблені наступні висновки: «Митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності; у випадку ж коригування митним органом митної вартості товару рішення про таке коригування повинно містити мотиви його прийняття».

У спірних правовідносинах встановлені факти спростовують викладені відповідачем посилання, які викликали у нього сумніви та породили зазначені ним причини щодо неможливості перевірки наданих позивачем документів.

Підсумовуючи викладене, можна прийти до висновків, що вказані документи містять достатньо відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомості щодо ціни.

Щодо визначення митної вартості за методом 2 ґ.

Як передбачено пунктами 1, 2, 4 ч.2 ст.55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598, з наступними змінами та доповненнями, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Окрім того, у постанові від 08.02.2019 року у справі №825/648/17 Верховний Суд зазначив наступне: «У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів».

Однак, оскаржувані рішення не містять жодних пояснень щодо зроблених контролюючим органом коригувань на обсяги партій ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, тощо.

Такі обставини також вказують на необґрунтованість спірних рішень при визначенні митної вартості за методом 2ґ, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування їх є підставними та підлягають задоволенню.

Щодо визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

У постанові від 23.07.2021 року у справі № 820/3979/17 Верховний Суд зазначив наступне: «Оскільки оскаржена в судовому порядку картка відмови носить похідний характер від прийнятих рішень про коригування митної вартості, вимогу про визнання її протиправною правомірно визнано судами обґрунтованою».

Відтак, беручи до уваги вказані висновки, адміністративний позов у цій частині також підлягає задоволенню.

При цьому, судом не беруться до уваги інші посилання відповідача, з огляду на встановлені обставини.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення та картка відмови відповідача не відповідають критеріям правомірності та обґрунтованості передбаченим п.1 та п.3 ч.2 ст.2 КАС України.

Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В матеріалах справи наявна квитанція №10 від 07.08.2023 року про оплату позивачем послуг за надання правової допомоги, відповідно до якої сума до оплати за виконану адвокатом роботу становить 7682 грн. 25 коп.

Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу від попередньо заявленої суми.

Беручи до уваги складність справи, час, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання позивача та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом даної справи у розмірі 3000 грн. 00 коп.

Щодо судового збору, то у відповідності до ст.139 КАС України, такий підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів, прийняті Львівською митницею Державної митної служби України №UA209000/2023/400096/2 від 26.06.2023 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення за №UA209140/2023/000484.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України (адреса: м.Львів, вул.Тадеуша Костюшка, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОАД-ТЕХ" (адреса: м.Одеса, вул.Велика Арнаутська, 76, офіс 2; ) 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України (адреса: м.Львів, вул.Тадеуша Костюшка, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОАД-ТЕХ" (адреса: м.Одеса, вул.Велика Арнаутська, 76, офіс 2; ) 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. понесених судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення складено 24 жовтня 2023 року.

Суддя В.Я.Мартинюк