Справа № 540/566/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 540/566/22

Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.,

повний текст судового рішення

складено 24.04.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Градовського Ю.М., Димерлія О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю Строй Мир до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Строй Мир» (надалі ТОВ « Строй Мир», позивач) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (надалі- відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі № UA 508040/2022/000003/2 від 05.01.2022 року про коригування митної вартості товарів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що митна вартість товару була визначена вірно за першим методом за ціною контракту, на підтвердження чого до митного органу були надані усі необхідні документи, у яких міститься інформація щодо складових митної вартості, ця інформація узгоджується між собою та відпадає даним, вказаним у митній декларації. Будь-які розбіжності у наданих декларантом документах відсутні. Митний орган безпідставно встановив відсутність достатніх відомостей, які підтверджують задекларовану позивачем митну вартість товарів. При цьому, митним органом не вказано складові митної вартості товарів що є не підтвердженими, причин з яких неможливо встановити складові митної вартості товару, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що надані декларантом разом з митною декларацією первинні документи не підтверджують заявлену митну вартість.

Ухвалою від 28.01.2022 року Херсонський окружний адміністративний суд відкрив провадження по справі 540/566/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, згідно з розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022 року №11/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду на Одеський окружний адміністративний суд.

17.02.2023 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ Одеського окружного адміністративного суду, до розгляду справи № 540/566/22 визначено суддю Лебедєву Г.В.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року, позов ТОВ «Строй Мир задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі № UA 508040/2022/000003/2 від 05.01.2022 року про коригування митної вартості товарів.

Стягнуто з Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю Строй мир судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн 00 коп.).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Митницею в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі подано на вказане судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції під час ухвалення рішення у справі норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати судове рішення та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не врахував під час ухвалення рішення доводів митного органу про те, що документи надані декларантом для здійснення митного оформлення та для підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності й не містять усіх необхідних відомостей стосовно складових митної вартості. Зокрема, апелянт зауважує про ненадання декларантом страхових документів, про відсутність у інвойсі посилання на зовнішньоекономічний договір (контракт) на виконання якого він виданий, а також банківських реквізитів для здійснення оплати за поставлений товар, та інші недоліки про які детально вказано у графі 33 оскаржуваного рішення, які у сукупності не дають можливості підтвердити заявлену позивачем митну вартість товарів, що ввозяться. Здійснивши порівняння митної вартості товару з рівнем митної вартості подібних товарів того ж самого виробника, що імпортуються в Україну та інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби відповідно до приписів ч.7 ст.317 МК України, було встановлено, що заявлений рівень вартості значно нижчий від рівня митної вартості аналогічних товарів, що імпортуються в Україну. Отже, за доводами митниці, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що митна вартість товару має бути визначена за першим методом та в повній мірі не дослідив на яких умовах здійснювалися поставка товару, відомості щодо рівня митної вартості подібних товарів.

Відповідно п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань ТОВ Строй Мир є юридичною особою, зареєстрованою 27.10.2017 р. Основним видом економічної діяльності позивача є неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90).

Суд встановив, що між ТОВ Строй мир (Покупець) та TAIZHOU YAOYU IMPORT & EXPORT TRADE CO LTD (Продавець) укладено контракт №UK-СН-04/12/18 від 04.12.2018 року, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар, сантехнічні вироби та запчастини до них в номенклатурі, кількості та цінам, відповідно до супровідних документів.

Згідно з п.1.1 контракту товар «сантехнічні вироби та запчастини до них».

Відповідно до п. 3.1 контракту товар поставляється на умовах CІF (Одеса, Чорноморський, Южний) відповідно до міжнародних правил Інкотермс 2010.

Пунктами 4.1, 4.2 контракту визначено, що ціна за одиницю товару вказана у товаросупровідних документах. Загальна сума контракту становить 500000,00 USD. Ціни, вказані в цьому контракті включають в себе вартість упаковки, маркування в яких поставляється товар.

З метою митного оформлення імпортованого товару позивач надав відповідача митну декларацію №UA508040/2022/000053 від 05.01.2022 року на товар: Піну монтажну у металевих балонах, поліуретанова, форма іиготовлення хімічних речових - жидкоподібна у кількості 21120 шт. Герметик універсальний VerVest силіконовий у асортименті, загальною кількістю 28560 шт. Пакування картонні коробки.

Позивачем була заявлена митна вартість товарів, визначена ним самостійно, а саме в сумі 20293,05 доларів США. Митна вартість визначалась за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у відповідності до ст. 57, 58 Митного кодексу України.

На підтвердження митної вартості Товару та для митного оформлення позивач надав відповідачу пакет документів, передбачений ст. 53 Митного кодексу України.

Для митного оформлення товарів декларантом подано митному органу: Пакувальний лист; (0271); Рахунок-фактура (інвойс): (0380); Коносамент; (0705); Автотранспортна накладна; (0730); Декларація про походження товару; (0862); Зовнішньоекономічний договір (контракт) з додатками; (код 4104); Банківський платіжний документ; Рахунок на транспортні послуги.

За результатами здійсненні перевірки вказаної митної декларації відповідачем прийняте рішення № UA 508040/2022/000003/2 від 05.01.2022 року про коригування митної вартості товарів, із зазначенням наступних підстав в графі 33: інвойс від 31.08.2021 не містить посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити продавця, на які необхідно здійснити платежі за поставлений товар; відповідно до п.2 ст.53 Митного кодексу України, якщо було здійснено страхування, то одним із документів, що підтверджують митну вартість є страхові документи, а також документи, що містять відомостей про вартість страхування. Для підтвердження митної вартості декларант разом з митною декларацію зобов`язаний подавати страхові документи. Разом з тим страхових документів не надано; поставка товарів здійснюється на умовах CIF Одеса відповідно до погоджених правил Інкотермс викладених у 2010р. Та включається вартість фрахту та вартість страхування товару. За наявною у митниці інформацією вартість доставки одного 40-футового контейнера до митного кордону України (Одеса) з портів Китаю становить 13 876,35 дол. США. Зазначене підтверджується інформацією про вартість траспортування наданою ДП «Укрпромзовнішнекспертиза» з урахуванням відкритих цінових пропозицій підприємств, що надають послуги на ринку України, вартість контейнерних перевезень вантажів з Китаю в Україну складає від 11900 до 11950 дол. США. Загальна фактурна вартість товару з включенням в неї продавцем витрат на траспортування становить 20293,05 дол. США 11900/24183 кг. -0,347 дол. США. Зазначене ставить під сумнів включення у фактурну вартість товару вказану в інвойсі будь-яких понесених витрат продавцем. Сумніви щодо повноти заявлення фактурної вартості також підтверджується пунктом 4.2 контракту, де ціна включає в себе вартість паркування та нанесеного на нього маркування; додатково наданий прайс лист має адресну спрямованість. Відповідач здійснивши порівняння митної вартості товару з рівнем митної вартості подібних товарів того ж самого виробника, що імпортуються в Україну та інформацію про які містяться в ЄАІС Держмитслужби встановлено , що заявлений рівень вартості значно нижчий від рівня митної вартості аналогічних товарів, що імпортуються в Україну. За результатами проведеної консультації, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом на підставі інформації наявної у митному органу, а саме: 1,41 Дол. США (числове значення митної вартості товару становить 24 183,6 ; 1,41 Дол США/кг = 34098,88 Дол. США).

Вважаючи вказане вище рішення відповідача протиправним, позивача звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості, не є підставою для коригування митної вартості товару. Відповідачем не надано до суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. В свою чергу, надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. Суд виснував за наслідками розгляду справи, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору, адже наданими позивачем документами підтверджуються числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відтак, суд першої інстанції прийшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності коригування митної вартості товарів за резервним методом, у зв`язку із чим вбачав підстави для визнання оскаржуваного рішення митного органу протиправним та його скасування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено ч.ч. 1, 2 ст.52 МУ України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За нормами ч. 2 ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частина друга статті 53 МК України визначає перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, серед яких: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; - зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); банківські платіжні документи щодо оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, тощо.

За приписами ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (за переліком).

При цьому, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст. 54 МК України).

У відповідності до ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі, зокрема, неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у частині другій статті 53 цього Кодексу) та неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Виходячи з приписів ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно п.п.1-4 ч.2 ст.55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові 23.10.2020 у справі №820/3231/16, обов`язок доведення митної ціни товару належить позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено.

Наведені вище положення митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту визначені в ст.57 МК України.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (ч.2 ст. 58 МК України).

Колегією суддів з матеріалів встановлено, що згідно поданої митної декларації №UA508040/2022/000053 від 05.01.2022р., розрахунок митної вартості товару здійснювався позивачем за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Загальна вартість товару за договірною вартість становить - 20293,05 доларів США.

Для митного оформлення товару та на вимогу митного органу декларантом було надано пакет наступних документів, для підтвердження числових показників задекларованої ціни товару, обсяг яких вірно було встановлено судом першої інстанції та надання яких не заперечує також апелянт (митниця), проте вважає, що надані документи не підтверджують митну вартість імпортованого товару та не підтверджують відомості щодо ціни товару, що безпосередньо й послужило підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування.

Обґрунтовуючи свої сумніви у правильності визначеної позивачем митної вартості товару, заявленому у спірному випадку до декларування, апелянт послався на те, що в поданих декларантом документах, містяться розбіжності та приймаючи рішення про коригування митної вартості в п.33 спірного рішення вказані підстави, на які в тому числі скаржник посилається й в обґрунтування апеляційної скарги та які на його думку не були враховані судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення.

Проаналізувавши надані позивачем документи та які містяться у матеріалах справи, а також дослідивши підстави прийняття оскаржуваного рішення про коригування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що декларантом для митного оформлення та додатково були надані усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджують заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, надані позивачем документи не містять розбіжностей, наявних ознак підробки та містить всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Посилання апелянта на те, що в поданих декларантом документах, які підтверджують заявлену митну вартість, містяться розбіжності колегія суддів вважає хибними, оскільки відповідачем не доведено неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинними МД документів та наведених в них відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини 3 статті 57 та частини 3 статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

На думку колегії суддів, надані позивачем документи не суперечать одне одному, містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В свою чергу, відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано жодних доказів недостовірності заявленої товариством вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Колегія суддів оцінює критично посилання апелянта на відсутність страхових документів та з даного приводу зауважує, що згідно п. 3.1 Контракту, поставка товару здійснювалась на умовах CIF-ODESSA/CHERNOMORSK/YUZHNIY згідно міжнародних правил Інкотермс-2010.

Відповідно до умов поставки CIF (Cost, InsuranceandFreight), згідно міжнародних правил Інкотермс-2010, поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця. За умовами терміну CIF на продавця покладається також обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення. Продавець зобов`язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески. Покупець повинен мати на увазі, що за умовами терміну CIF від продавця вимагається забезпечення страхування лише з мінімальним покриттям. У випадку, якщо покупець бажає мати страхування з більшим покриттям, він повинен або прямо та недвозначно домовитися про це з продавцем, або самостійно вжити заходів до забезпечення додаткового страхування.

Колегія суддів також звертає увагу, що правила Інкотермс-2010 не передбачають обов`язкового надання Покупцю (декларанту) документів щодо страхування товару.

Перелік витрат, що одразу не включені до вартості товару, та які необхідно додати до фактурної вартості для визначення митної вартості товару зазначено у ч.10 ст.58 МК України. Під час декларування митної вартості, відповідно до ч.2 ст.53 МК України декларант повинен надати документи, що підтверджують розраховану митну вартість (тобто складові митної вартості).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ТОВ «Строй Мир понесло додаткові витрати на страхування товару до порту, згідно з вимогами частини десятої статті 58 МК України.

З огляду на визначені зовнішньоекономічним контрактом №UK-СН-04/12/18 від 04.12.2018 умови поставки, - витрати на страхування товару вже є включеними продавцем у фактурну вартість товару, тому для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування та надання з цього приводу якихось додаткових документів.

За таких підстав, суд першої інстанції вірно виснував, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду наведеною у постановах від 19 червня 2018 року по справі № 826/6346/16, від 14 серпня 2018 року по справі № 812/1617/1, що посилання митного органу на неможливість проведення перевірки включення необхідних складових митної вартості та обчислення митної вартості товару відповідно до вказаної умови поставки товарів в повному обсязі, є неспроможними.

До того ж, судова колегія звертає увагу, що п. 6.2 зовнішньоекономічного контракту №UK-СН-04/12/18 від 04.12.2018р. передбачено умови передачі (приймання) товару, а саме перелік товаросупровідних документів, серед яких: 3 оригінала і 3 копії морських коносаментів з описом вантажу та завантаженої кількості, специфікація (2оригінали), комерційний рахунок-фактура 3 оригінали, пакувальний лист (3оригінали).

Отже, надання страхового документу умовами договору №UK-СН-04/12/18 від 04.12.2018 р. передбачено не було.

Стосовно витрат на пакування та маркування, колегія суддів звертає увагу на п.п. 4.1, 4.2 контракту №UK-СН-04/12/18 від 04.12.2018 року якими визначено, що ціна за одиницю товару вказана у товаросупровідних документах. Загальна сума контракту становить 500000,00 USD. Ціни, вказані в цьому контракті включають в себе вартість упаковки, маркування в яких поставляється товар.

Виходячи з викладеного, оскільки умовами контракту №UK-СН-04/12/18 від 04.12.2018 року ціна товару включає в себе вартість упаковки та маркування, то відповідно до приписів підпункту в пункту 1 ч. 10 статті 58 МК України ці витрати не додаються до ціни, що фактично сплачена за товар, при визначені митної вартості, та, відповідно вони не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості.

Відтак, при розрахунку митної вартості не повинна враховуватися така окрема її складова, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, з огляду на включення цих витрат до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (фактурної вартості товару). Оскільки вартість пакування або пакувального матеріалу не є окремою складовою митної вартості товару, тому, виходячи зі змісту частини 10 статті 58 МК України, не потребує окремого документального підтвердження.

Вказане вище відповідає позиції Верховного Суду, наведеній в постанові від 18 грудня 2019 року по справі № 160/8775/18 та постанові від 06 лютого 2020 року по справі № 520/10709/18.

В свою чергу, копія контракту №UK-СН-04/12/18 від 04.12.2018 року надавалась декларантом ТОВ Строй мир до митного органу.

Крім того, згідно даних графи 37 митної декларації від 05.01.2022 року № UA508040/2022/000053 - вказано процедуру постачання ZZ00 (а.с. 8).

Відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у разі поставки товару у зворотній тарі у графі МД -37. Процедура митної декларації має бути зазначено ZZ32, в той час як у вказаній графі митних декларацій поданої Декларантом зазначено ZZ00 (тара не зворотна та вартість входить у ціну товару), що свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором.

З приводу доводів апелянта про відсутність в інвойсі (рахунку-фактурі) від 31.08.2021р. посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківських реквізитів продавця, колегія суддів вважає, що вказана обставина не може впливати на визначення митної вартості товарів, адже комерційні документи - це документи, які дають вартісну, якісну та кількісну характеристику товару. Вартісна характеристика товару надається в рахунку-фактурі та у рахунку-проформі. Рахунок-фактура є видом комерційного рахунка, в якому зазначено суму, що повинна бути сплачена за товар.

З матеріалів справи вбачається, що зазначена в інвойсі ціна товару повністю співпадає з ціною товару, вказаною в інших супровідних документах, та з ціною, яка була заявлена позивачем до декларування.

Не зазначення у наданому до митного оформлення інвойсі (рахунку-фактурі) від 31.08.2021 №Z210831UKM реквізитів контракту, на виконання якого він виданий, не впливає на числові значення складових митної вартості, оскільки затвердженої форми рахунку-фактури та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено, при цьому надані до митного органу документи містять відомості щодо ціни, що фактично сплачена, а рахунок фактуру та інвойс можна ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару.

Апеляційний суд звертає увагу, що інвойс від 31.08.2021 №Z210831UKM за своїм змістом містить відомості щодо переліку товару, його кількість і ціну, формальні особливості товару, умови поставки та відомості про відправника та отримувача, які дозволяють їх ідентифікувати; дані інвойсу від 31.08.2021 №Z210831UKM (найменування, загальна кількість та вартість товару) повністю співпадають з даним специфікації №2 від 31.08.2021р. в якій, в свою чергу, міститься посилання на Контракт №UK-СН-04/12/18 від 04.12.2018 року.

Відображені в інвойсі відомості не суперечать іншим документам, що в свою чергу свідчить про відсутність у митного органу обґрунтованих підстав вважати вказаний документ таким, що викликає сумніви у його достовірності чи достовірності відображених у ньому відомостей.

Також, варто наголосити на тому, що в рішенні про коригування митної вартості товарів жодним чином не обґрунтовано, яким чином відсутність посилань на контракт в інвойсі, при наявності того, що товари вказані у інвойсі повністю збігаються з контрактом та іншими документами, наданими для митного оформлення, впливає на митну вартість товару.

За вказаного твердження апелянта у цій частині є необґрунтованими.

З приводу не зазначення банківських реквізитів, апеляційний суд звертає увагу, що безпосередньо в самому контракті №UK-СН-04/12/18 від 04.12.2018 року та в специфікації №2 від 31.08.2021р. відображено банківські реквізити сторін угоди.

Окрім того, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17 квітня 2018 року (справа №815/329/17), навіть відсутність оплати за товар не впливає на митну вартість такого з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Посилання апелянта на те, що додатково наданий прайс-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, колегія суддів також вважає неґрунтовним та зазначає, що прайс-лист це документ інформаційного характеру, який містить список цін та слугує способом для продавця розповсюджувати інформацію про товар, та за жодних умов не може бути первинним документом для визначення митної вартості товару.

В контексті надання оцінки доводам апеляційної скарги, колегія суддів також зазначає, що наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Необґрунтованим також на думку апеляційного суду є посилання відповідача на положення статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, оскільки митним органом не наведені обставини та докази, яким чином документи надані позивачем порушують чи не відповідають вимогам вказаної статті.

Крім того, відповідно до положень Митного кодексу України, застосування Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, можливе лише у разу, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст.58-63 цього кодексу.

Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено. Так само й інших юридичних фактів, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

До того ж, апеляційний суд зауважує, що оскаржуване рішення митниці не містить інформації щодо обґрунтування числового значення митної вартості товарів, відсутнє її коригування, не зазначені факти, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості тощо.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження неможливості застосування усіх попередніх методів визначення митної вартості згідно з вимогами ст.57 МК України, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що відповідачем необґрунтовано застосовано резервний метод визначення митної вартості товару.

Зазначені митним органом відомості не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості, зазначених позивачем у митній декларації та не свідчать, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити вартість товару за основним методом.

Таким чином, позивачем надано достатню кількість документації, яка не містить розбіжностей, дані якої піддаються обчисленню та підтверджують ціну товару.

Відповідачем в свою чергу, не надано до суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

За наслідками апеляційного перегляду справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову через встановлену протиправність та наявність підстав для скасування рішення відповідача № UA 508040/2022/000003/2 від 05.01.2022 року про коригування митної вартості товарів, оскільки позивачем надано документи, які є належними та, поза розумним сумнівом, в повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, в свою чергу відповідачем безпідставно застосовано інший метод визначення митної вартості у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.

Отже, позовні вимоги ТОВ Строй Мир були обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Під час ухвалення даного рішення, судовою колегією враховано положення ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Загалом доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було у повній мірі встановлено спірні обставини справи, надано їм належну та правильну правову оцінку та прийнято обґрунтоване рішення про задоволення позову ТОВ Строй Мир, а тому підстав для задоволення скарги митного органу та скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 року у даній справі колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу митного органу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі № 540/566/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій Ю.М. Градовський