Справа № 620/11307/23
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року Чернігів Справа № 620/11307/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної Прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 ( далі також ОСОБА_1 , позивач) до 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної Прикордонної служби України ( далі також НОМЕР_1 прикордонний загін, відповідач), про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу, одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; зобов`язання відповідача відповідно до ст.ст. 116,117 КЗпП України нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за період остаточного розрахунку з 26.01.2023 по дату винесення рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на момент звільнення зі служби його загальна вислуга становила 11 років 11 місяців 12 днів; календарна - 07 років 09 місяців 09 днів; пільгова 04 роки 02 місяців 03 дні. Однак при звільненні з військової служби відповідач не провів з ним повного розрахунку, оскільки не виплатив йому одноразову грошову допомогу у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, як це передбачено ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач вказує, що з метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, він звертався з відповідною заявою до відповідача, проте отримав відповідь, в якій зазначено, що Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не передбачена на даний час виплата спірної допомоги за обставин та причин, зазначених у підпункті «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

28.08.2023 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначав, що позов не визнає, оскільки виплата одноразової грошової допомоги проводиться лише у разі наявності у військовослужбовця 10 календарних років вислуги, що у позивача немає.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач проходив у службу у 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної Прикордонної служби України, звільнений і виключений зі списків особового складу військової частини з 23.01.2023, що підтверджується наказом № 38-ОС від 23.01.2023 (а.с.11).

Згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної Прикордонної служби України від 23.01.2023, позивач має наступну вислугу років: календарна - 07 років 09 місяців 09 днів; пільгова 04 роки 02 місяців 03 дні; загальна - 11 років 11 місяців 12 днів.

Оскільки при виключенні зі списків особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону позивачу не нарахована та не виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, 08.05.2023 позивач звернувся із заявою до відповідача з проханням нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За наслідками розгляду вказаної заяви, відповідач надіслав відповідь, оформлену листом, в якій повідомив, шо Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не передбачена на даний час виплата спірної допомоги за обставин та причин, зазначених у підпункті «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду за їх захистом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини щодо соціального і правового захисту військовослужбовців, в тому числі щодо права на одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні зі служби, регулюються нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).

Абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічна правова норма міститься в абзаці 4 пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб», (Порядок № 393).

За змістом правових норм абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII та абзацу третього пункту 10 Порядку №393 законодавець розмежовує визначення самого права військовослужбовця, крім військовослужбовців строкової військової служби, на таку одноразову грошову допомогу при звільненні та визначення розміру такої допомоги.

В розумінні вказаних правових норм військовослужбовець, що звільнений з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому, розмір такої одноразової грошової допомоги для такої категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.

Відповідно до пп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Отже, позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні обставини: один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу, має дитину віком до 18 років, за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII. Розмір такої допомоги визначається у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, такі військовослужбовці мають права на спірну одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах).

Посилання відповідача на положення підпункту 2 пункту 9 Розділу У Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558, Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 р. за № 854/32306, як на обґрунтування правомірності своїх дій, суд відхиляє, оскільки відповідно до вимог статті 7 КАС України Наказ № 558 не має вищої юридичної сили у відношенні до Закону №2011-XII та Порядку №393, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та зміст наведених норм законодавства, суд дійшов висновку про наявність у відповідача станом на час звільнення позивача, обов`язку щодо виплати останньому одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Однак, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту нарахування та виплати позивачу такої грошової допомоги, станом на час його звільнення, так само як і доказів відсутності підстав для такої виплати.

Отже, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За вимогами статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, в усякому випадку, повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму.

У відповідності до приписів статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про допущення відповідачем бездіяльності щодо виплати позивачу при звільненні спірної допомоги, внаслідок чого відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, відповідно до положень статті 117 КЗпП України.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на природу та підстави даного спору та, оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

В матеріалах справи наявна довідка про розмір грошового забезпечення позивача від 12.09.2023 № 439, в якій вказано, що середня заробітна плата позивача становить 470,87 грн.

Затримка у виплаті спірної грошової компенсації складає 275 календарні дні (23.01.2023 - день звільнення, 24.10.2023 день ухвалення рішення суду).

Однак враховуючи положення статті 117 КЗпП України стягненню підлягає середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, що становить період з 23.01.2023 по 23.07.2023 (182 календарних дні). Отже, розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 85698,34 грн.

Також суд зауважує, що за змістом постанови від 25.01.2023 у справі №757/37241/20-ц Верховний Суд, застосовуючи положення статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022, яка визначає обмеження розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні періодом такої затримки не більше шести місяців, все ж застосовує принцип співмірності, справедливості та пропорційності та зменшує розмір стягнення середнього заробітку.

Отже, враховуючи принцип співмірності, період воєнного стану, обмеження бюджетного фінансування, а також правові висновки Верховного Суду, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування працівнику заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вважає пропорційним, належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача шляхом стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, але не більше як за шість місяців, що становить 20000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов підлягає частковому частково.

Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн на підтвердження яких позивачем надані відповідні документи (а.с.14-15), суд зазначає таке, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною четвертою та частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частини шостої та частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що цей спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині ознайомлення з документами та підготовки позовної заяви до суду.

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, доводи відповідача викладені у клопотання щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що вартість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, що заявлена до стягнення з відповідача, є завищеною. Вказані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими».

За таких обставин справи, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 3000,00 грн.

У відповідності до вимог частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати в розмірі 536,80 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної Прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язати 3 прикордонний загін імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної Прикордонної служби України нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбачену ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Стягнути з НОМЕР_1 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної Прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 20000,00 грн (двадцять тисяч гривень).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 а судовий збір в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп), сплачений відповідно до квитанції від 09.08.2023 та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень) сплачені відповідно до квитанції від 12.04.2023.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач: 3 прикордонний загін імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної Прикордонної служби України пр. Перемоги,58,м. Лисичанськ,Луганська область,93120 .

Повний текст рішення виготовлено 24 жовтня 2023 року.

Суддя І.І. Соломком