Справа № 420/6428/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/6428/23

Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А. Дата і місце ухвалення: 19.07.2023р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2023 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 20 березня 2023 року №355574.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірною постановою його незаконно притягнено до відповідальності за перевищення встановлених законодавством нормативних вагових параметрів при перевезенні подільного вантажу, оскільки встановивши перевищення вагових параметрів на одиночну вісь на 0,85 тонн, уповноваженою особою Укртрансбезпеки відмовлено в задоволенні прохання перевізника щодо перерозподілу вантажу та повторного здійснення габаритно-вагового контролю, як це передбачено п.23 Постанови КМУ №879 від 27.06.2007р. При цьому, відповідачем не враховано, що вантажем, який перевозився, була пшениця, яка має сипучу форму та може легко переміщуватися по контейнеру під час зміни швидкості руху та гальмування, а перевищення норм навантаження на одиночну вісь було незначним. Також, позивач зазначав, що результати зважування від 09.02.2023р. не можна вважати достовірними, оскільки зі змісту складених актів та довідки неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використано відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю транспортного засобу (якими саме вагами проводилося зважування, відсоток похибки, чи проходили вони періодичну повірку тощо).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 19.07.2023р. з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на те, що ФОП ОСОБА_1 здійснював перевезення подільного вантажу (пшениці) сипучим способом навантаження, що передбачає можливість переміщення такого вантажу під час руху транспортного засобу, зокрема, при зміні швидкості чи гальмування. Фактичні вагові параметри не можна вважати достовірними та такими, вимір яких здійснювався у встановленому законодавством порядку, оскільки зважування в русі, шляхом заїзду тягача почергово одиночними осями на платформу ваг, без дотримання часу, необхідного для врівноваження вантажу, не може дати достовірних результатів навантаження на одинарну вісь транспортного засобу. Зважування таким способом не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача при заїзді на платформу ваг, тоді як вантаж в силу своїх властивостей вільно переміщується під дією мінімальних сил.

Також, апелянт посилається на те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції необґрунтовано зазначив, що у ФОП ОСОБА_1 була можливість ознайомитися з документами про сертифікацію вагового комплексу і про його періодичну повідку і пересвідчитися у їх відповідності нормам чинного законодавства. Судом не враховано, що така можливість повинна супроводжуватися наявністю у позивача спеціальної технічної та/або правової освіти для належного аналізу та здійснення висновків. До того ж, жодний наданий Укртрансбезпекою доказ не містить відомостей, що 09.02.2023р. зважування транспортного засобу марки VOLVO FH-12 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) із загальним напівпричепом SCHMITZ (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) було здійснено зважувальним обладнанням, зазначеним відповідачем. Судом не витребувано та не досліджено Свідоцтво про затвердження типу засобу вимірювання, вимоги якого повинен був врахувати відповідач при здійсненні вимірювання.

Державна служба України з безпеки на транспорті подала письмовий відзив на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 , в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що транспортний засіб позивача на платформу для зважування заїжджав повільно, в межах дозволеної швидкості (4,34 км/год.), яка не може призвести до зміщення вантажу. Пунктом 22.5 ПДР не визначено особливостей при встановленні вагових обмежень для навантаження на вісь транспортного засобу в залежності від виду вантажу (сипучий, неподільний тощо). В свою чергу, ФОП ОСОБА_1 не забезпечив належного кріплення вантажу, що було б достатньо для здійснення його безпечного перевезення. Відсутність будь-якого кріплення ймовірно зумовлює зміщення сипучого вантажу, однак в жодному разі не звільняє перевізника від відповідальності, передбаченої за допущення ним надмірного навантаження на осі транспортного засобу. Відповідач, також, зазначив, що Порядком №879 не передбачено обов`язку щодо відображення в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю та розрахунку, характеристик вимірювального та зважувального обладнання.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09.02.2023р. посадовими особами Укртрансбезпеки на автошляху 452 км + 811 м а/д М-05 Київ-Одеса, відповідно до направлення від 02.02.2023 №06/B, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів.

Під час її проведення здійснено перевірку транспортного засобу марки марки VOLVO FH-12 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) із загальним напівпричепом SCHMITZ (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) водій ОСОБА_1 , який є власником транспортного засобу та, водночас, перевізником вантажу згідно товарно-транспортної накладної серії 12ААИ №315814 від 09.02.2023р. Встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 5 відсотків, але не більше 10 відсотків при перевезені подільного вантажу, що зафіксовано актом №351037 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 09.02.2023р.

Акт перевірки підписано водієм транспортного засобу ОСОБА_1 без зауважень.

В довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0063899 від 09.02.2023р. зазначено, що навантаження на одиночну вісь транспортного засобу склало 12,35 тонн при допустимому 11,50 тонн (перевищення на 7,3%). Водночас, загальна маса ТЗ становить 42,10 тонн.

Інспекторами відповідача складено акт №0072939 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

В подальшому, 20.03.2023р. відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову №355574 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачене абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 8500,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу ФОП ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що право перевізника надалі продовжити рух транспортному заходу після встановлення порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», передбачене п.23 Постанови КМУ №879 від 27.06.2007р., виникає за умови, що перевізник вчинить певні дії для приведення показників до нормативних. Проте, акт перевірки складений працівниками відповідача, фіксує вже виявлене порушення під час зважування та надалі усунення перевізником порушення не звільняє останнього від відповідальності за вчинене порушення, а лише дозволяє продовжити рух транспортного засобу далі. Суд зазначив, що завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення такого завантаження, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з додержанням вимог чинного законодавства України. Що ж до посилань ФОП ОСОБА_1 на відсутність в акті та довідці даних про ваги, то суд першої інстанції визнав їх необґрунтованими, зазначивши, що водій під час проведення зважування транспортного засобу не позбавлений права отримати для ознайомлення відповідні документи про сертифікацію вагового комплексу і про його періодичну повірку та пересвідчитись у їх відповідності нормам чинного законодавства. При цьому, судом першої інстанції враховано, що акт перевірки від 09.02.2023р. за №351037 підписаний водієм ОСОБА_1 без зауважень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що слугували підставою для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.12 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі Закон №2344-III) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно частин 1 та 4 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно із статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007р. «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок №879).

Відповідно до пункту 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

У розумінні Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. При цьому, транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (підпункт 3 пункту 2 Порядку №879).

За змістом пункту 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до пункту 20 Порядку №879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою КМУ від 18.01.2001р. №30, передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306, (далі - ПДР) маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Згідно з пунктом 22.5 ПДР в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, рух транспортних засобів та їх составів на автомобільній дорозі державного значення допускається у разі, коли їх параметри не перевищують навантаження на вісь:

на одинарну вісь 11,5 тонн

на здвоєні осі, якщо відстань між осями: менш як 1 метр 11,5 тонн; від 1 до 1,3 метра 16 тонн; від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах 18 тонн; від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни 19 тонн; від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 тонни 23 тонни; від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів 20 тонн.

на строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями: 1,3 метра або менше 21 тонн; понад 1,3 до 1,4 метра 24 тонни.

З аналізу п.22.5 ПДР слідує, що участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, визначених у п.22.5 ПДР, зокрема, навантаження на осі транспортного засобу, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно-господарська відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

Абзацом 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено відповідальність у вигляді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.

Таким чином, правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними: перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі, а перевезення подільного вантажу з перевищенням навантаження на вісі заборонено.

Головною метою такої заборони є збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Внаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.

Перевізник, зважаючи на особливості і характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі.

Як вже зазначалося колегією суддів, оскаржуваною у даній справі постановою від 20.03.2023р. №355574 до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф на підставі абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу встановлено, що навантаження на одиночну вісь транспортного засобу склало 12,35 тонн при допустимому 11,50 тонн (перевищення на 7,3%).

Тобто, зафіксоване відповідачем перевищення дозволеного навантаження на одиночну вісь на 7,3% є більше допустимої похибки 2%, передбаченої для можливого збільшення осьового навантаження, зумовленого нерівномірним розподілом подільного (сипучого) вантажу.

Апелянт стверджує, що ФОП ОСОБА_1 здійснював перевезення подільного вантажу (пшениці) сипучим способом навантаження, що передбачає можливість переміщення такого вантажу під час руху транспортного засобу, зокрема, при зміні швидкості чи гальмування.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки переміщення ватажу під час руху не є припустимим, позаяк його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.

При цьому, колегія суддів зазначає, що законодавцем чітко передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й подільного, який під час транспортування здатний зсуватися (перемішуватися).

Також слід зазначити, що відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14 жовтня 1997 року №363 (далі - Правила №363), на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу.

Відповідно до пунктів 8.14-8.15 глави 8 Правил №363 завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.

Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладними, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньо для здійснення його безпечного перевезення.

Згідно пункту 12.1 глави 12 Правил №363 при транспортуванні вантажів слід дотримуватися вимог Правил дорожнього руку України.

Пунктом 12.5 глави 12 Правил №363 передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Відповідно до пункту 8.21 глави 8 зазначених Правил, виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.

Таким чином, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема, подільного вантажу великогабаритним автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Крім того, згідно приписів п.2.3 ПДР водій зобов`язаний контролювати навантаження транспортного засобу та здійснювати контроль переміщення вантажу (в тому числі технічними засобами) під час руху транспортного засобу.

Таким чином, завантажуючи вантажний автомобіль, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним тощо.

При зверненні з даним позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 , також, посилається на те, що результати зважування від 09.02.2023р. не можна вважати достовірними, оскільки зі змісту складених актів та довідки неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використано відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю транспортного засобу (якими саме вагами проводилося зважування, відсоток похибки, чи проходили вони періодичну повірку тощо).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість таких доводів ФОП ОСОБА_1 , оскільки матеріали перевірки про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів складені за формою, встановленою додатком 3 до Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року №422 «Деякі питання автомобільних перевезень пасажирів та вантажів». Внесення до них характеристик в частині вимірювального та зважувального обладнання при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортного засобу позивача, не передбачено.

До того ж, як правильно зазначив суд першої інстанції, водій під час проведення зважування транспортного засобу не позбавлений права отримати для ознайомлення відповідні документи про сертифікацію вагового комплексу і про його періодичну повірку та пересвідчитись у їх відповідності нормам чинного законодавства. В свою чергу, таким правом ФОП ОСОБА_1 не скористався, а акт перевірки від 09.02.2023р. №351037, підписав без зауважень.

Згідно п.12, 13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Відповідно до вимог пункту 17, 18 статті 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 затверджено міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, відповідно до яких міжповірочний інтервал автоматичних зважувальних приладів, зокрема приладів автоматичних для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь становить 1 рік.

Відповідачем надано суду акт обстеження ділянки дороги, яка використовується для здійснення габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+811 (праворуч, стаціонарний).

Також, в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35-02/4127 від 26.05.2021р. (чинне до 26.05.2022р.), згідно якого ваги автомобільні електронні AR-WIM зав. №0011094, виробник ESIT ELEKTRONIC SISTEMLER IMALAT VE TISARET LTD. STI, Туреччина, відповідають вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь. Загальні технічні вимоги та методики випродування» за класом 2D.

Постановою КМУ від 05.04.2022р. №412 «Деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного стану» установлено, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

Твердження позивача щодо недостовірності показів вимірювальної техніки судова колегія вважає безпідставними, оскільки сумніви щодо точності вимірювання є лише припущеннями та не можуть слугувати доказом у справі.

Апелянт посилається на те, що жодний наданий Укртрансбезпекою доказ не містить відомостей, що 09.02.2023р. зважування транспортного засобу марки VOLVO FH-12 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) із загальним напівпричепом SCHMITZ (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) було здійснено зважувальним обладнанням, зазначеним відповідачем.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки ФОП ОСОБА_1 не надано суду жодного доказу, що за відповідною адресою знаходиться зважувальне обладнання, відмінне від того, докази щодо справності якого надано Укртрансбезпекою. До того ж, чек зважування містить відмітку про пункт зважування «Дачне» та дату такого зважування.

Інші доводи апеляційної скарги є не суттєвими, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. «а»-«г» п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 жовтня 2023 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук