Справа № 160/15529/22
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2023-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 160/15529/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2022 року

в адміністративній справі №160/15529/22 за позовом Приватного підприємства «Світекс» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2022 року по справі №160/15529/22 адміністративний позов Приватного підприємства «Світекс» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне встановлення фактичних обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що ані норма пункту 95.5 статті 95 ПК України, ані форма рішення, яка затверджена наказом Державної податкової служби України від 06.12.2019 №199 «Про затвердження примірних форм Рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу; Журналу реєстрації рішень, прийнятих відповідно до статті 95 Податкового кодексу України» не передбачають ані визначення суми, ані відомостей про податкові декларації, зобов`язання за якими не сплачені більш ніж 90 днів. А саме внесення у затверджену форму Рішення змін може бути підставою для визнання такого Рішення протиправним, у зв`язку з невідповідність затвердженій формі. Відповідач вважає, що оскаржуване рішення від 13.09.2022 №94/24614310/487 «Про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу» відповідає всім умовам, визначеним у пункті 95.5 статті 95 ПК України, а тому є правомірним та не підлягає скасуванню.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на таке. В даному випадку рішення відповідача від 13.09.2022 №94/24614310/487 «Про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу» не містить належних та ґрунтовних посилань на суму податкового боргу, враховуючи той факт, що така величина є динамічною, з підстав самостійного (без згоди платника податків) в автоматичному режимі зарахування в хронологічному порядку в рахунок погашення податкових зобов`язань минулих періодів, а податковий борг платника податків наразі формується за рахунок нарахування контролюючим органом штрафних (фінансових) санкцій, за начебто несвоєчасне виконання своїх податкових зобов`язань (поточних зобов`язань з ПДВ, самостійно визначених платником податків). Зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається конкретизованих посилань на відомості про наявність податкового боргу із задекларованих зобов`язань, який не сплачено платником податків протягом 90 календарних днів з моменту його виникнення, як це передбачено у пункті 95.5 статті 95 ПК України. При цьому, згідно із оскаржуваним рішенням відповідача вирішено здійснити погашення усієї суми податкового бору, без посилання на складові такого податкового боргу та дати виникнення зобов`язання. Крім того, за текстом рішення від 13.09.2022 №94/24614310/487 «Про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу» вказано, що вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу ПП «Світекс» шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, а також органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установах ПП «Світекс», що суперечить положенням пункту 95.5 статті 95 ПК України, оскільки органами, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, не відносяться до установ банку, виходячи з приписів ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», що виключає можливість стягнення грошових коштів з позивача.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази та перевіривши повноту з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування до них норм матеріального права, колегія суддів не встановила підстав для задоволення вимог апелянта та для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що уповноваженою особою ГУ ДПС у Дніпропетровській області, начальником Криворізького відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом, прийнято рішення №94/24614310/487 від 13.09.2022 «Про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу», в якому зазначено наступне: «відповідно до пункту 95.5 статті 95 ПК України вирішила здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установах Приватного підприємства «Світекс», .».

Правомірність рішення відповідача №94/24614310/487 від 13.09.2022 «Про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу» є предметом судового розгляду у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що дотримання принципів добросовісності та безсторонності зумовлює необхідність зазначення контролюючим органом у тексті рішення, як повного розміру суми податкового боргу, який підлягає погашенню у порядку абзацу другого пункту 95.5 статті 95 ПК України, так і підстав виникнення цього боргу, оскільки цим підтверджувалось би додержання вимог вказаної норми щодо умов (меж) прийняття рішення (1) грошових зобов`язань, визначених платником податків у податкових деклараціях, (2) не сплачених протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку їх сплати. Отже, лише за таких обставин, контролюючий орган та платник податків будуть знаходитись у ситуації юридичної визначеності у процедурі стягнення податкового боргу в порядку абзацу другого пункту 95.5 статті 95 ПК України. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення, оскільки останнє не містить ані суми податкового боргу, належного до примусового стягнення, ані відомостей про податкові декларації, зобов`язання за якими не сплачені більш ніж 90 днів, та протиправно містить умови щодо стягнення «усього» податкового боргу, у тому числі з рахунків у органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установах (окрім банків), що свідчить про недотримання контролюючим органом під час прийняття оскаржуваного рішення приписів абзацу другого пункту 95.5 статті 95 ПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 ст. 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Абзацом першим пункту 95.3 статті 95 ПК України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Водночас Законом України від 21.12.2016 №1797-VIІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» (далі - Закон №1797- VIII), який набрав чинності з 01.01.2017, змінено механізм стягнення коштів з рахунків платника у банках, зокрема пункт 95.5 статті 95 ПК України доповнено абзацами другим- шостим, відповідно до яких: у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов`язання та/або пені, визначених платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.

У таких випадках: рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках є вимогою стягувана до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи; рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платник) податків і є підставою для стягнення.

Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З 01.01.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» від 30.11.2021 №1914-IX, пунктом 20 розділу І в абзаці другому пункту 95.5 статті 95 ПК України слова та цифри:

«за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань»

замінено словами і цифрами:

«за умови якщо такий податковий борг не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутності/наявності у меншій сумі непогашеного зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, та/або бюджетного відшкодування податку на додану вартість. У разі наявності непогашеного зобов`язання держави перед платником податків у сумі, що є меншою за суму податкового боргу, ця норма застосовується в межах різниці між сумою податкового боргу та сумою зобов`язання держави».

Відповідно до абз. 3-5 п. 95.5 ст. 95 ПК України у таких випадках:

рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи;

рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення.

Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З системного аналізу вищенаведених правових норм слідує, що на момент виникнення спірних правовідносин стягнення коштів за рахунок готівки, що належить платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду може бути здійснене за наступних умов:

1) стягнення коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду;

2) стягнення коштів платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги;

3) податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки;

4) за умови якщо такий податковий борг не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати;

5) за умови та відсутності/наявності у меншій сумі непогашеного зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, та/або бюджетного відшкодування податку на додану вартість, водночас, у разі наявності непогашеного зобов`язання держави перед платником податків у сумі, що є меншою за суму податкового боргу, ця норма застосовується в межах різниці між сумою податкового боргу та сумою зобов`язання.

Отже, лише сукупність вказаних обставин наділяє правом керівника контролюючого органу прийняти рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків такого платника у банках у рахунок погашення податкового боргу.

Водночас, наслідками прийняття рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках, згідно із абзацами третім-п`ятим пункту 95.5 статті 95 ПК України є те, що рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі, рішення вручається платнику податків і є підставою для стягнення.

Досліджуючи відповідність рішення відповідача наведеним вище умовам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що оскаржуване рішення прийнято уповноваженою особою ГУ ДПС у Дніпропетровській області, начальником Криворізького відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом та матеріалами справи, відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, поясненнями сторін, не підтверджується стягнення податкового боргу, наведеного у відзиві на позов, у судовому порядку, що свідчить про дотримання відповідачем першої умови щодо стягнення коштів з рахунків платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду.

Щодо другої умови, відповідно до якої стягнення коштів провадиться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) податкової вимоги, з матеріалів справи встановлено, що контролюючим органом 11.11.2016 сформовано податкову вимогу №6824-17, за якою ПП «Світекс» визначено до сплати суму ПДВ за узгодженим податковим зобов`язанням станом на 10.11.2016 у загальному розмірі 970 185,71 грн, в тому числі, за основним платежем 485 092,85 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 131 150,74 грн.

Податкова вимога від 11.11.2016 №6824-17 вручена платнику податків засобами поштового зв`язку 15.12.2016 рекомендованим поштовим відправленням штриховий кодовий ідентифікатор 929.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 у справі №160/10753/19 адміністративний позов ПП «Світекс» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування податкової вимоги задоволено повністю:

- визнано протиправною бездіяльність ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо не відкликання податкової вимоги від 11.11.2016 №6824-17;

- визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 11.11.2016 №6824-17, виставлену ПП «Світекс» за узгодженим податковим зобов`язанням станом на 10.11.2016 на загальну суму 970 185,71 грн, в тому числі, за основним платежем 485 092,85 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 131 150,74 грн.

Рішення суду від 10.02.2020 у справі №160/10753/19 набрало законної сили 14.05.2020, після повернення апеляційної скарги контролюючого органу ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.05.2020.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі №160/10753/19 апеляційну скаргу ГУ ДПС у Дніпропетровській області задоволено, рішення суду від 10.02.2020 скасовано та прийнято нове рішення. У задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою суду касаційної інстанції від 12.07.2021 у справі №160/10753/19 поновлено ПП «Світекс» строк на касаційне оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі №160/10753/19, у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі №160/10753/19 відмовлено, касаційне провадження за касаційною скаргою ПП «Світекс» на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі №160/10753/19 відкрито.

Суд апеляційної інстанції враховує, що постановою Верховного Суду від 28 квітня 2023 року у справі №160/10753/19 касаційну скаргу Приватного підприємства «Світекс» залишено без задоволення, а постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року залишено без змін. У вказаній постанові суд касаційної інстанції зазначив, що податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу. У спірній ситуації судом апеляційної інстанції з`ясовано, що контролюючим органом не зменшувалася нарахована сума грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або сума податкового боргу, визначена в спірній податковій вимозі. Повне погашення податкового боргу, визначеного в податковій вимозі від 11 листопада 2016 року № 6824-17, ПП «Світекс» також не здійснено. Натомість податковий борг позивача на час розгляду справи судом першої інстанції збільшився, про що свідчить наявна в матеріалах справи інтегрована картка платника.

Отже, як станом на дату прийняття оскаржуваного у цій справі рішення від 13.09.2022 так і на час апеляційного розгляду даної справи, податкова вимога від 11.11.2016 №6824-17 не скасована, згідно із доводами відповідача та відомостями інтегрованої картки платника податків з ПДВ - не відкликалась у зв`язку із відсутністю факту повного погашення податкового боргу, у зв`язку із зміною податкового боргу в порядку пункту 59.5 статті 59 ПУ України нова податкова вимога додатково не надсилалась (не вручалась).

За таких обставин, відповідачем дотримано вимоги п. 95.2 ст. 95 ПК України.

Під час розгляду даної справи у суді першої інстанції сторони підтвердили відсутність/наявність у меншій сумі непогашеного зобов`язання держави щодо повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, та/або бюджетного відшкодування ПДВ, що свідчить про дотримання відповідачем такої умови при прийнятті оскаржуваного рішення.

Водночас, стосовно умов, за яких податковий борг має виникнути у результаті несплати грошових зобов`язань визначених платником податків у податкових деклараціях протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, суд першої інстанції правильно зазначив, що оскаржуване рішення не містить суми податкового боргу та відомостей щодо податкових декларацій, на підставі яких він виник.

Більш того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що разом з рішенням №94/24614310/487 від 13.09.2022 «Про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу» позивачу було будь-яким чином повідомлено про розмір податкового боргу, який виник у результаті несплати грошових зобов`язань визначених платником податків у податкових деклараціях протягом 90 календарних днів, зокрема шляхом зазначення такого розміру у супровідному листі до оскаржуваного рішення та/або шляхом додавання до оскаржуваного рішення довідки (розрахунку) про наявність у позивача відповідного боргу, який буде стягнуто з рахунків останнього, тощо.

Натомість, вже під час розгляду даної справи у суді першої інстанції відповідач пояснив, що станом на 13.09.2022 податковий борг, не сплачений позивачем протягом 90 календарних днів, складає 2 112 827,28 грн та виник у зв`язку із несплатою грошових зобов`язань за податковим деклараціям з ПДВ: № від 18.03.2022, термін сплати 30.03.2022, на суму 345 894,28 грн; № від 18.04.2022, термін сплати 02.05.2022, на суму 1 059 494 грн; № від 20.05.2022, термін сплати 30.05.2022, на суму 707 439 грн.

Позивач заперечив проти доводів податкового органу щодо наявності податкового боргу, з огляду на те, що, на його думку, контролюючий орган не відобразив відсутність податкового боргу у розмірі 2 268 144,91 грн та 2 536 884,04 грн, згідно судових рішень у справах №160/7861/18 та №160/13344/19, у яких контролюючому органу відмовлено у стягненні заявлених сум податкового боргу. Крім того, ухвалою суду закрито провадження у справі №160/7439/21 у зв`язку із погашенням заявленого до стягнення податкового боргу.

Надаючи оцінку доводам позивача, суд першої інстанції правильно зазначив, що у справі №160/7861/18 постановою суду апеляційної інстанції від 10.09.2020 рішення суду першої інстанції від 16.01.2019 скасовано, у задоволені позову ГУ ДФС у Дніпропетровській області про стягнення з ПП «Світекс» самостійно визначених грошових зобов`язань згідно з декларації з ПДВ та пені у розмірі 2 268 144,91 грн - відмовлено. У постанові суду зазначено, що оскільки судовим рішенням від 10.02.2020 у справі №160/10753/19, що набрало законної сили 14.05.2020, скасовано податкову вимогу 11.11.2016 №6824-17, на підставі якої позивач звернувся до суду з позовом про стягнення податкового боргу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 у справі №160/13344/19, яке набрало законної сили 07.12.2020, у зв`язку із поверненням контролюючому органу апеляційної скарги ухвалою суду апеляційної інстанції від 07.12.2020, у задоволенні позову контролюючого органу про стягнення податкового боргу з ПП «Світекс» в сумі 2 536 884,04 грн - відмовлено. В обґрунтування рішення суду зазначено, що податкове повідомлення-рішення № від 19.04.2019 на суму 354 578,89 грн, яка входить до загальної суми позову, скасовано рішенням суду від 31.10.2019 у справі 160/8689/19, яке набрало законної сили 09.01.2020, а податкова вимога №6824-17 від 11.11.2016, скасована рішенням суду від 10.02.2020 у справі № 160/10753/19, яке набрало законної сили 14.05.2020.

Ухвалами суду від 07.09.2021 у справі №160/7439/21, від 15.02.2022 у справі №160/21999/21 закрито провадження за позовами контролюючого органу про стягнення податкового боргу у розмірі 4 700 718,28 грн та 4 700 718,28 грн відповідно, у зв`язку із погашенням заявленого до стягнення податкового боргу.

У той же час в інтегрованій картці платника податків наявні такі записи:

- станом на 31.12.2021 недоїмка на суму 4700718,28 грн;

- 20.05.2022 поновлено суму податкового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 04.06.2020 № на суму штрафу у розмірі 766 136,68 грн (рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі №160/15561/20, яке набрало законної сили 25.06.2021, відмовлено у задоволенні позову ПП «Світекс» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.06.2020 про зобов`язання сплатити штраф у сумі 766 136,68 грн за порушення строку сплати суми грошових зобов`язань з ПДВ);

- станом на 31.08.2022 недоїмка 5 466 854,96 грн;

- станом на 23.09.2022 недоїмка 512 090,68 грн.

Інтегрована картка платника податків також містить записи про збільшення та зменшення грошових зобов`язань по деклараціям:

- № від 18.03.2022, термін сплати 30.03.2022, на суму 1 136 009 грн, погашено: 28.07.2022 у розмірі 172 788,72 грн, 29.07.2022 у розмірі 617 329 грн, 23.09.2022 у розмірі 345894,28 грн;

- № від 18.04.2022, термін сплати 02.05.2022, на суму 1 059 494 грн; погашено: 23.09.2022 у розмірі 117 729,72 грн, 25.10.2022 у розмірі 230 900 грн, 26.10.2022 у розмірі 710 864,28 грн,

- № від 20.05.2022, термін сплати 30.05.2022, на суму 707 439 грн, погашено: 23.12.2022 у розмірі 567 764,04 грн.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що матеріалами справи не підтверджуються заявлені доводи позивача стосовно відсутності податкового боргу, зазначеними позивачем судовим рішеннями про відмову у задоволенні позовів контролюючого органу про стягнення податкового боргу не встановлено факту сплати/погашення такого боргу, як підстави відмови у позовних вимогах, оскільки закриття провадження у справах про стягнення податкового боргу обумовлено направленням поточних платежів з ПДВ на погашення податкового боргу минулих періодів.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що у письмових поясненнях, які надійшли до суду першої інстанції 30.12.2022 контролюючий орган вказав, що станом на 29.12.2022 залишок не сплаченої суми податкового боргу по рішенню №94/24614310/487 від 13.09.2022 становить 139 674,96 грн.

Надаючи оцінку доводам відповідача, що затверджена форма рішення не передбачає визначення у ньому ані конкретної суми податкового боргу, ані відомостей про податкові декларації, зобов`язання за якими не сплачені більш ніж 90 днів, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках, у рахунок погашення податкового боргу, приймається у формі, затвердженій наказом ДПС України від 06.12.2019 №199 «Про затвердження примірних форм Рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу; Журналу реєстрації рішень, прийнятих відповідно до статті 95 Податкового кодексу України», зі змінами внесеними наказом ДПС України від 24.09.2021 №842, яка має такий зміст:

«відповідно до пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України вирішив(ла) здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установах (найменування платника податків, код згідно ЄДРПОУ)».

Вказана примірна форма, в редакції від 24.09.2021, не враховує зміни, внесені до статті 95 ПК України, чинні з 01.01.2022, зокрема те, що прийняте у порядку абзацу другого пункту 95.5 статті 95 ПК України рішення може стосуватися тільки певного та конкретно визначеного податкового боргу, який не сплачується протягом 90 календарних днів.

Натомість, як зазначалось вище, оскаржуване рішення прийнято згідно із його змістом щодо «усієї суми податкового боргу» та до такого рішення не додано жодного документу, який би надав позивачу можливість бути обізнаним щодо розміру податкового боргу, який підлягає стягненню, та підстав його виникнення, що свідчить про недотримання контролюючим органом при прийнятті такого рішення, передбачених ст. 2 КАС України, вимог щодо добросовісності і пропорційності рішення суб`єкта владних повноважень.

Про необхідність зазначення конкретних сум у рішенні про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу свідчить те, що контролюючий орган має право пред`явлення платіжних інструкцій банкам на підставі такого рішення, отже рішення не може ані безмежним, ані невизначеним.

Платник податків також має право бути обізнаним про розмір грошових коштів, які за таким рішенням списуватимуться з рахунків у банках без його згоди та без звернення до суду.

Наведене свідчить про пропорційність та додержання балансу прав та інтересів сторін таких правовідносин.

Визначення певної суми податкового боргу, яким обмежується реалізація рішення про його стягнення, встановлює межі прав контролюючого органу та запобігає можливим зловживанням та помилковому пред`явленню банкам платіжних інструментів за іншими зобов`язаннями, що виходять за межі розглянутої процедури.

Порядок ініціювання та виконання платіжних операцій за рахунками користувачів платіжних послуг врегульовано Інструкцією №163.

Згідно із підпунктом 19 пункту 6 Інструкції №163 примусове списання (стягнення) це платіжна операція з рахунку платника, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановленого законом України виконавчого документа у випадках, передбачених законодавством України, або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, чи рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) у випадках, передбачених ПК України.

При цьому, згідно із підпунктом 2 пункту 62 Інструкції №163 стягувач ініціює примусове списання (стягнення) коштів з рахунків платників податків - на підставі рішення суду або рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу (за умов, визначених у пункті 95.5 статті 95 ПК України).

Особливістю примусового списання, згідно із абзацом третім пункту 64 Інструкції №163, є те, що стягувач не подає надавачу платіжних послуг рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, на підставі якого оформлено платіжну інструкцію.

Таким чином, процедура примусового списання коштів платника податків визнає рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу рівнозначним як виконавчому документу, так і судовому рішенню, отже є правомірним очікувати від такого рішення контролюючого органу додержання мінімальних стандартів процедури стягнення коштів без згоди платника податків та без судового рішення визначення у ньому суми податкового боргу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дотримання принципів добросовісності та безсторонності зумовлює необхідність зазначення контролюючим органом у тексті рішення, як повного розміру суми податкового боргу, який підлягає погашенню у порядку абзацу другого пункту 95.5 статті 95 ПК України, так і підстав виникнення цього боргу, оскільки цим підтверджувалось би додержання вимог вказаної норми щодо умов (меж) прийняття рішення (1) грошових зобов`язань, визначених платником податків у податкових деклараціях, (2) не сплачених протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку їх сплати.

Отже, лише за таких обставин, контролюючий орган та платник податків будуть знаходитись у ситуації юридичної визначеності у процедурі стягнення податкового боргу в порядку абзацу другого пункту 95.5 статті 95 ПК України.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що загальні підходи до оцінки недоліків форми рішення сформульовані Верховним Судом у постановах від 19 травня 2020 року у справі №820/2300/18, від 30 квітня 2020 року у справі №810/384/16, від 17 березня 2020 року у справі № 808/4140/15, від 25 січня 2019 року у справі №812/1112/16, у яких Верховний Суд звертав увагу, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів. Технічні помилки не є недоліками форми оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Однак, в даному випадку, недоліки оскаржуваного рішення впливають на можливість чітко встановити його зміст, зокрема розмір суми, яка піділляє стягненню та підстави її виникнення, що свідчить про суттєвість таких недоліків та їх безпосередній вплив на правомірність рішення контролюючого органу.

За приписами ст. 2 КАС України, які фактично визначають вимоги, зокрема до рішень суб`єктів владних повноважень, визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що не зазначення контролюючим органом у тексті рішення №94/24614310/487 від 13.09.2022, як повного розміру суми податкового боргу, який підлягає погашенню у порядку абзацу другого пункту 95.5 статті 95 ПК України, так і підстав виникнення цього боргу, свідчить про відсутність доказів, які б «поза розумним сумнівом» підтверджували додержання податковим органом вимог абзацу другого пункту 95.5 статті 95 ПК України щодо умов (меж) прийняття рішення (1) грошових зобов`язань, визначених платником податків у податкових деклараціях, (2) не сплачених протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку їх сплати.

Відтак, з огляду на те, що рішення відповідача від 13.09.2022 №94/24614310/487 «Про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу» прийнято не добросовісно і не пропорційно та фактично ставить позивача у ситуацію юридичної невизначеності у процедурі стягнення податкового боргу в порядку абзацу другого пункту 95.5 статті 95 ПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для його визнання протиправним та скасування.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм матеріального права, тому останнє підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2022 року по справі №160/15529/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.Є. Чередниченко