Справа № 640/5124/19
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 640/5124/19

адміністративне провадження № К/9901/17472/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Тацій Л.В.,

суддів: Стеценка С.Г., Стрелець Т.Г., -

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Експериментальний механічний завод» (далі - ПАТ «ЕМЗ») на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2019 року (прийняте судом у складі судді Катющенка В.П.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2020 року (ухвалену судом у складі: головуючого судді Бужак Н.П., суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора філії Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Юлії Володимирівни про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Юлії Володимирівни від 28.12.2018 № 44904808, яким скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подоляки І.П. від 19.12.2018 з індексним номером 44720821.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірним рішенням відповідач скасувала рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення в літері З, А, Н, М, І, И, П, Й, О, Л, Е, У, Ф, Т, К, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач стверджує, що оспорюване рішення прийнято відповідачем за власною ініціативою, тобто, за відсутності відповідної заяви та за відсутності будь-яких документів. Таке рішення відповідача, на думку позивача, свідчить про грубу невідповідність порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що призвело до порушення офіційного визнання і підтвердження набуття права власності позивача на нежитлові приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що призвело до порушення офіційного визнання і, як наслідок, до юридичного обмеження реалізації його правомочностей як власника майна, в тому числі у відносинах з третіми особами, внаслідок вищевказаної відсутності запису про право власності позивача в офіційному реєстрі.

Короткий зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій

Окружний адміністративний суд міста Києва від 07 травня 2019 року позов задовольнив.

Визнав протиправним та скасував рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Юлії Володимирівни (02096, м. Київ, вул. Крупської, 10) від 28.12.2018 № 44904808.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, особа, яка не брала участь у розгляді справи, а саме Публічне акціонерне товариство «Експериментальний механічний завод» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, а позовну заяву залишити без розгляду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2019 року скасовано, а позовну заяву залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 16 березня 2020 року постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 09 червня 2020 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що підставою для скасування державної реєстрації прав є рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 Закону N 1952-IV (рішення Міністерства юстиції України, прийняте за результатами розгляду скарги, про скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.12.2018 № 151580809 вбачається, що рішення про скасування реєстраційної дії прийнято відповідачем за відсутності заяви, підтвердних документів та без проведення перевірки наявності обтяжень нерухомого майна.

Зазначені обставини повністю визнаються відповідачем.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не було забезпечено виконання вимог чинного законодавства в частині прийняття рішення про скасування державної реєстрації прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17 липня 2020 року ПАТ «ЕМЗ» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить постановлені у цій справі судові рішення скасувати та прийняте нове рішення - залишити позов без розгляду.

У скарзі посилається на те, що матеріали справи містять докази того, що наявне порушення прав, обов`язків Товариства, внаслідок прийняття оскаржуваного судового рішення.

Посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.12.2018 у справі № 757/1660/17-ц, відповідно до якої, спори про скасування рішення чи запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно або його обтяження, прийнятого державним реєстратором чи внесеного ним до відповідного державного реєстру на користь одного з учасників цивільної або господарської справи під час її розгляду чи після її вирішення, підлягають розгляду за правилами цивільного або господарського судочинства, що відповідно до вимог пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС, є підставою для скасування попередніх судових рішень.

Так, Велика Палата Верховного Суду відступила від власного висновку, викладеного у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 619/2019/17, щодо публічно-правового характеру спору з державним реєстратором.

Зазначає, що належним відповідачем у таких справах є особа, зареєстроване право на майно якої чи зареєстроване обтяження права, встановленого в інтересах якої оспорюється, участь у справі державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює характеру цього спору на адміністративний.

Отже, оскаржувані судові рішення безпосередньо стосуються прав та обов`язків ПАТ «ЕМЗ», тобто суд має розглянути і вирішити спір у правовідносинах, учасником яких на час розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник.

Посилається на те, що, на думку скаржника, наявні достатні докази для того, щоб вважати встановленим факт того, що позовну заяву не підписано особою, яка має права її підписувати.

Зазначає, що суд, вирішуючи клопотання про призначення технічної експертизи, надав оцінку листу Ради адвокатів м Києва від 13.04.2020 до вирішення питання про його залучення до матеріалів справи.

Посилається на те, що використання факсиміле при підписанні позову при звернення до суду не передбачено чинним законодавством, а також, враховуючи те, що факсиміле по своїй суті є копією графічного зображення підпису особи, підпис представника позивача - адвоката Фесика К.О. на позовній заяві, беззаперечно відтворений за допомогою факсиміле, що не може вважатися таким, що підтверджує повноваження особи, якою подано позов.

Наявність в позовній заяві факсимільного підпису означає, що вона не підписана особою, яка має право її підписувати.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 5027/805-б/2012.

Йдеться у скарзі й про те, що ордер адвоката не містить обов`язкових реквізитів. Тому, оскільки відсутні повноваження представника на підписання позовної заяви, суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі повинен був повернути позов та надані у його складі матеріали.

Зазначає, що матеріали справи не містять довіреності на представництво, а ордер складено з порушенням Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, без вказання обмежень на представництво інтересів в суді. Понад те, вказаний ордер не належить АО «Мітракс», що ставить під сумнів наявність відповідного спектру повноважень на представництво інтересів позивача в суді.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 липня 2020 року визначено такий склад колегії суддів: головуючий суддя - Желєзний І.В., судді: Берназюк Я.О., Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 13 серпня 2020 року залишив касаційну скаргу без руху, а ухвалою від 02 жовтня 2020 року - відкрив касаційне провадження.

У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Желєзного І.В. на підставі розпорядження в.о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 13.12.2021 № 2254/0/78-21 здійснено повторний автоматизований розподіл справи та визначено таку колегію суддів: головуючий суддя ОСОБА_2., судді: Бучик А.Ю., Рибачук А.І.

У зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 08 червня 2023 року № 622/0/15-23 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 13.06.2023 № 906/0/78-23 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ та протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справи між суддями визначено такий склад колегії: головуючий суддя Тацій Л.В., суддів: Стеценко С.Г., Стрелець Т.Г., справу передано судді доповідачу.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

23.08.2016 була проведена за ОСОБА_1 державна реєстрація права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 00. Підставою для державної реєстрації став договір купівлі-продажу від 19.10.2009 відповідно до якого ОСОБА_1 придбав у ВАТ «Експериментальний механічний завод» нежилі приміщення, а також інші документи, визначені вимогами чинного законодавства України.

Державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіною Юлією Володимирівною прийнято рішення від 28.12.2018 №44904808, яким скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подоляки І.П. від 19.12.2018 з індексним номером 44720821, яким було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на нежитлові приміщення в літері З, А, Н, М, І, И, П, Й, О, Л, Е, У, Ф, Т, К, що розташовані у АДРЕСА_1 .

Позивач, вважаючи такі дії реєстратора протиправними, звернувся до суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у межах доводів касаційної скарги перевірив постановлені у цій справі судові рішення, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.

Відповідно до статті 27 Закону України від 01.07.2004 № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-ІV) державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1952-ІV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (частина друга статті 18 Закону № 1952-ІV).

Відповідачем було подано до суду першої інстанції заяву про визнання позову, з якої вбачається, що до неї, як до державного реєстратора, заяву про проведення реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна № 000 та відповідний пакет документів, які необхідні для державної реєстрації на об`єкти нерухомого майна, не подавались, а тому були відсутні правові підстави для прийняття рішення про скасування права власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення в літері З, А, Н,М, І, И, П, Й, О, Л, Е, У, Ф, Т, К, що розташовані у АДРЕСА_1 .

Як зазначив суд апеляційної інстанції, у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача державного реєстратора Нікітіної Ю.В. зазначені обставини підтримав, пояснивши, що реєстрація за товариством була проведена помилково без будь-яких заяв та документів.

Представники особи, що подала апеляційну скаргу, не заперечували того факту, що не подавали до державного реєстратора ні заяви про проведення реєстраційних дій, ні необхідних документів.

За змістом частини першої статті 26 Закону № 1952-ІV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що, оскільки відповідачем - державним реєстратором Нікітіною Ю.В. було проведено реєстраційні дії без подання заяви та пакету документів для проведення такої реєстрації як того вимагає чинне законодавство України, рішення від 28.12.2018 № 44904808, яким скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло Сервіс» Подоляки І.П. від 19.12.2018, є протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо доводів ПАТ «ЕМЗ» стосовно того, що позовну заяву підписано представником позивача адвокатом Фесиком К.О. факсимільним підписом, судова колегія Верховного Суду погоджується із судом апеляційної інстанції, який виходив із такого.

Згідно з частиною шостою статті 160 КАС України, якщо позовна заява подається представником, то у ній додатково зазначаються відомості, визначені у пункті 2 частини п`ятої цієї статті стосовно представника.

Із матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві зазначені дані представника позивача, який подає позовну заяву та міститься підпис такої особи.

На підтвердження права на подання позовної заяви представником позивача адвокатом Фесиком К.О. долучено до позовної заяви договір від 25 січня 2019 року №25/01/19-ЮП, укладений між адвокатським об`єднанням «Мітракс» та ОСОБА_1 про надання юридичних послуг.

За змістом даного договору виконавець зобов`язався надати замовнику комплекс послуг, зокрема підписання від імені та в інтересах замовника заяв, клопотань, позовних заяв та інших документів, пов`язаних з представництвом інтересів замовника.

Стаття 59 КАС України визначає перелік документів, що підтверджують повноваження представників. Зокрема, частиною четвертою даної норми визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Як убачається з матеріалів справи представником позивача - адвокатом Фесиком К.О. додано до позовної заяви договір про надання правової допомоги та ордер.

Також суд встановив, що до справи долучено свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3876 від 24 вересня 2009 року, відповідно до якого адвокат Фесик Кирило Олександрович має право на заняття адвокатською діяльністю, підстава: рішення Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.09.2009 року №34-25-35.

Дані про те, що адвокат Фесик К.О. на час подачі позовної заяви до суду був позбавлений права на заняття адвокатською діяльністю чи його діяльність була зупинена, відсутні.

Отже, суд апеляційної інстанції встановив, що на час подачі до суду позовної заяви представник позивача мав усі належним чином оформлені документи адвоката та представника позивача, позаяк і мав повноваження подавати від імені позивача позовну заяву та підписувати її.

Що стосується листа ради адвокатів м. Києва від 13 квітня 2020 року № 220 (т.4, а.с. 186) у якому зазначено, що радою адвокатів м. Києва ордер КВ № 783973 видано адвокату Туті І.В. 21 березня 2019 року, суд апеляційної інстанції зазначив, що даний доказ не може свідчити, що ордер за цим номером, виданий 26.03.2019 адвокатським об`єднанням «Мітракс» на підставі договору про надання правової допомоги адвокатом Фесиком К.О., є недійсним чи нікчемним в силу закону, оскільки останній видано адвокату, який працював в АО «Мітракс». Доказів того, що ордер був заповнений радою адвокатів м. Києва із зазначенням адвоката Тути І.В., зазначений лист не містить і таких доказів в ході апеляційного розгляду справи не встановлено.

Також апеляційний суд обґрунтовано врахував те, що адвокат Фесик К.О., який брав участь у розгляді справи у судових засіданнях, підтвердив, що підпис, який міститься на позовній заяві, виконаний ним особисто. Підстав не вірити таким поясненням представника позивача у суду немає.

До того ж Верховний Суд у постанові від 16 березня 2020 року у цій справі (№ 640/5124/19) щодо факсимільного підпису на позовній заяві зазначив, що у межах даної справи особа, яка подала позовну заяву - Фесик К.О , підтвердила у судовому засіданні, що така підписана ним особисто, відтак відсутні підстави вважати, що подання позовної заяви суперечить його волевиявленню.

Що стосується питання чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки особи, яка подала апеляційну скаргу, та не брала участі у розгляді справи у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив таке.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.10.2009 позивач придбав у ВАТ «ЕМЗ» нежитлові будівлі в літері З, А, Н, М, І, И, П, Й, О, Л, Е, У, Ф, Т, К, що розташовані у АДРЕСА_1 .

23.06.2016 за позивачем було зареєстровано право власності на вищезазначені приміщення.

Наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2016 року №3656/5 було скасовано державну реєстрацію нежитлових приміщень за позивачем.

Вищим адміністративним судом України 08.08.2017 прийнято постанову у справі № 826/20057/16 якою визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 14.12.2016 № 3656/5.

19.12.2018 на підставі вищезазначеного судового рішення державним реєстратором Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подолякою І.П. прийнято рішення, індексний номер 44718801, яким зареєстровано право власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення в літері З, А, Н, М, І, И, П, Й, О, Л, Е, У, Ф, Т, К, що розташовані у АДРЕСА_1 , номер запису 29550024.

Також суд встановив, що прийняття державним реєстратором Нікітіною Ю.В. оскаржуваного рішення відбулося без відповідної заяви та пакету документів, тобто мала місце помилка.

Не заперечував в судовому засіданні і представник особи, що подала апеляційну скаргу, що заяву та пакет документів про вчинення реєстраційних дій до державного реєстратора товариство не подавало.

Предметом позову у даній справі є рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Юлії Володимирівни від 28.12.2018 №44904808, яким скасовано рішення державного реєстратора від 19.12.2018.

Згідно з рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2019 року визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Нікітіної Ю.В. від 28.12.2018 №44904808.

З огляду на викладене, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, зазначене рішення ніяким чином не впливає на права та обов`язки ПАТ «ЕМЗ», оскільки зазначена особа не є власником нежитлових приміщень, відсутні рішення про визнання за даним товариством права власності на дані приміщення і, окрім того, товариство не зверталось до державного реєстратора з відповідною заявою та пакетом документом про вчинення реєстраційних дій, а, отже, на товариство не поширюється дія оскаржуваного рішення державного реєстратора.

Проте, як зазначив суд апеляційної інстанції, у даному випадку, колегія суддів врахувала викладені у постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року по даній справі доводи, а також і те, що в судах перебували чи перебувають чисельні спори стосовно нежитлових приміщень, у т. ч. і придбаних у ПАТ «ЕМЗ» спірних нежитлових приміщень. Тому дійшла висновку про те, що особа, що подала апеляційну скаргу, має право на оскарження судового рішення, разом із тим, оскільки його права та інтереси оскаржуваним рішенням не порушені, слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується із цим висновком суду апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, не підлягає задоволенню і клопотання позивача про закриття касаційного провадження, оскільки в суді касаційної інстанції переглядається саме постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за наслідками розгляду апеляційної скарги ПАТ «ЕМЗ».

Доводи скаржника про те, що даний спір не має розглядатися за правилами адміністративного судочинства із посиланням на постанову Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 757/1660/17-ц, є безпідставними.

Так, у справі, на судове рішення в якій посилається скаржник, суд виходив із того, що позивач не звертався до нотаріуса із заявою про вчинення реєстраційних дій щодо 92/100 майнового комплексу, а предмет позову стосується дій, вчинених нотаріусом в інтересах третьої особи. Тобто, позивач оспорив право власності третьої особи на 92/100 майнового комплексу, що, на думку позивача, незаконно вибула з його володіння після того, як у судовому порядку вже був вирішений спір про право між цими юридичними особами, і судове рішення набрало законної сили.

Водночас у справі, що розглядається відсутній спір про право між позивачем і ПАТ «ЕМЗ», оскаржувана реєстраційна дія була вчинена реєстратором не на підставі заяви ПАТ «ЕМЗ», а помилково, що визнається учасниками справи та ПАТ «ЕМЗ».

Доводи касаційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували наведені висновки судів. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Також доводи, на які посилається у касаційній скарзі ПАТ «ЕМЗ», не свідчать про порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В аспекті наведеного слід зазначити, що відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене, Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Експериментальний механічний завод» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2020 року - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Тацій

Судді : С.Г. Стеценко

Т.Г. Стрелець