Справа № 362/5713/23
Суддя: Сухарева О. В.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 362/5713/23
Провадження № 2-а/362/49/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2023 р. м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Сухаревої О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Рівненської області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 мотивований наступними доводами.

31.08.2023 інспектором поліції складено постанову ЕАТ №7638048 стосовно ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн. Позивач не згодний із вказаною постановою, оскільки вважає, що рухався із дозволеною швидкістю, про що пояснював інспектору. При цьому, позивачу не зрозуміло - які саме докази оцінював інспектор при розгляді справи стосовно нього, оскільки позивачу вони не пред`являлись, що порушує вимоги ст.ст. 251, 252 КУпАП.

Крім того, оскаржувана постанова не містить опису обставин справи, до неї не додано жодного доказу, а сама по собі постанова не є доказом і не може свідчити про вину особи.

При цьому, оскільки позивач заперечував скоєння правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності, то поліцейський в силу ч. 4 ст. 258 КУпАП повинен був скласти протокол, що не зроблено, тому сама постанова є незаконною і свідчить про упереджене ставлення посадової особи до водія.

Таким чином, інспектором поліції було грубо порушено вимоги процесуальних норм, що призвело до прийняття незаконного рішення, тому в цьому випадку необхідно застосувати доктрину «плодів отруйного дерева».

Розгляд справи відбувся на місці вчинення правопорушення, а це суперечить рішенню Конституційного Суду України від 26.05.2015, оскільки розгляд проведено без певного часового інтервалу, достатнього для підготовки особи для захисту, що порушило права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП. При цьому, при накладенні конкретного розміру штрафу не враховано особу правопорушника, його матеріальний стан та інші обставини.

Крім того, вимірювання швидкості руху його автомобіля здійснювалось приладом «Trucam» з руки, тобто не на встановленому штативі та не зафіксованому стаціонарно. Крім того, був відсутній дорожній знак щодо попередження про здійснення відеофіксації.

Відповідач у відзиві на позов вказує про безпідставність позовних вимог, обґрунтувавши свою позицію тим, що поліцейський при виявленні правопорушення та винесені постанов діяв в порядку та на підставі Закону України «Про Національну поліцію», положень КУпАП, використовував належний технічний прилад лазерний вимірювач TruСam, який має сертифікат відповідності та пройшов повірку, позивач перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту, рухаючись зі швидкістю 107 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України. В якості доказу перевищення швидкості є відповідне фото та відеозапис з приладу TtuCam, на якому зафіксовано швидкість транспортного засобу позивача та його номерні знаки. Крім того, поліцейським було дотримано порядок розгляду справи та ухвалення рішення, передбачений ст.ст.268, 279, 283 КУпАП.

На підтвердження правомірності оскаржуваної позивачем постанови відповідач до відзиву долучив також диск з відеозаписом, а також інші докази.

У відповіді на відзив позивач заперечив вказані у відзиву доводи відповідача, наполягаючи на необхідності складання протоколу та розгляду справи не на місці зупинки, а у відповідному підрозділу поліції.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наданим доказам у їх сукупності й співставленні, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (вказаний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №536/583/17 та від 14.03.2018 у справі №760/2846/17).

Судом встановлено, що 31.08.2023 поліцейським 1 батальйону 3 роти УПП в Рівненській області Старосельцем Я.В. притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Відповідно до постанови серії ЕАТ №7638048 від 31.08.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 31.08.2023 о 12.25 год. на автодорозі М-06 Київ-Чоп 310км, водій ОСОБА_1 керував т/з BYD TANG д.н.з. НОМЕР_1 та рухався зі швидкістю 107 км/г в зоні дії знаків 5.49 - 5.50 в населеному пункті «Бабин», чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш ніж на 50 км/год (швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху TRUCAM LTI 20/20 ТС№8354), чим порушив п. 12.4 ПДР.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначений Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР).

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих ПДР, а також бути взаємноввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.п. 1.3, 1.9 ПДР). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ПДР.

Згідно із п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Ч. 4 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 км/год.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідачем разом із відзивом у встановленому законом порядку надано суду відеозапис з нагрудної камери поліцейського інспектора, який досліджено судом та завірений електронним цифровим підписом уповноваженої особи.

Враховуючи застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису, який здійснено відповідно до вимог закону і можливий для відтворення, вказаний відеозапис суд визнає належним і допустимим доказом у даній справі.

З вказаного відеозапису чітко і послідовно вбачається рух автомобіля та його зупинка, інспектор поліції на виконання вимог Закону України «Про національну поліцію» представився водію, пояснив причину зупинки перевищення швидкості. Водій надав свої документи, після чого поліцейський оголосив про початок розгляду справи, роз`яснив водію права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, у тому числі щодо правової допомоги (участі захисника), на що водій чітко відповів, що права йому зрозуміло, але ніяких клопотань в зв`язку з реалізацією своїх прав інспектору на місці розгляду справи не заявив (ні про участь захисника, ні про відкладення розгляду справи, про які він вказує у своїй позовній заяві)

Після роз`яснення прав водію, поліцейський оголосив про фіксацію на лазерний вимірювач швидкості руху TRUCAM руху його автомобіля зі швидкістю 107 км/год, що перевищує встановлене обмеження швидкості більше ніж на 50 км/год і створює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КупАП та передбачає відповідальність у виді штрафу у розмірі 1700 грн.

Водій не заперечував, але запитав щодо складання протоколу, на що інспектор роз`яснив положення ст. 258 КУпАП.

Поліцейським складено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 122 КУпАП, у присутності водія, ним підписано та вручено копію.

Суд враховує, що на протязі всього відеозапису (розгляду справи) і водій, і інспектор поводили себе коректно у рамках правової процедури: інспектор діяв в порядок і в спосіб, передбачений законом, а з боку водія жодних зауважень або заперечень на дії інспектора, а також на встановлені фактичні обставини справи (щодо перевищення швидкості у межах населеного пункту) не надходили (на відеозапису не зафіксовані). Більш того, з боку пасажира автомобіля та водія висловлено здивування щодо належного рівня підготовки поліцейського.

У відповідності до ст. 222 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 122 КУпАП розглядають органи Національно поліції та накладають стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що справа за ч. 4 ст. 122 КУпАП стосовно ОСОБА_1 була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення без складення протоколу.

Так, ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 258 КУпАП, на порушення якої вказує у позові позивач, якщо під час складання постанови, особа оспорить допущене порушення, то уповноважена особа зобов`язана скласти протокол, крім випадків притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, посилання позивача у позові на порушення ч. 4 ст. 258, не відповідає закону, оскільки такий обов`язок у поліцейського був відсутній через те, що правопорушення, за яке притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 ч. 4 т. 122 КУпАП відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Посилання позивача на те, що інспектор поліції, розглянувши справу на місці зупинки автомобіля, проігнорував вимоги ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, тобто не були заслухані пояснення, вирішені клопотання, не були досліджені докази, заперечується відповідачем у відзиві до позову, а також не підтверджуються дослідженими судом матеріалами справи, у тому числі відеозаписом розгляду справи, зміст якого наведено вище.

Відповідно до роз`яснення, наданого Конституційним Судом України в рішенні № 5-рп/2015 від 26.05.2015 по справі № 1-11/2015 положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, у вказаному рішенні Конституційний Суд України наголошує на існуванні скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення (за окремими адміністративними правопорушеннями, чітко визначеними КУпАП), відповідно до якого фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника здійснюється безпосередньо на місці його вчинення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідні положення надають повноваження органам (посадовим особам) національної поліції здійснювати розгляд справ про адміністративні правопорушення на місці вчинення правопорушення з винесенням постанови, що ґрунтується на власній оцінці обставин справи без складання протоколу.

Пунктом 5 розділу IV Інструкції № 1395 передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Так, сама постанова стосовно ОСОБА_2 у вигляді роздрукованої стрічки відповідає вимогам ст. 283 КУпАП вказано уповноважену особу поліції, дані особи. що притягається, час, дату та місце розгляду і місце скоєння правопорушення, фактичні обставини, а також в п. 5 оскаржуваної постанови вказано, що перевищення швидкості зафіксовано лазерним вимірювачем TtuCam 11 LTI 20/20 №008354.

Окремо слід звернути увагу на те, що лазерний вимірювач швидкості TruCam 11 LTI 20/20 №008354 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/2903-2012 (копію якого надано відповідачем), який засвідчує, що на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCАМ", який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12. Лазерний вимірювач TruCAM LTІ 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості руху, тобто створений також для утримання в руках під час вимірювання. Відповідно до наданих відповідачем документів, а також Інструкції виробника Laser Technologe Inc, США, використання лазерного вимірювача TruCam LTІ 20/20 передбачає можливість використання даного приладу в автоматичному режимі, вказаний режим дозволяє автоматично фіксувати номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Засіб може використовуватись як в мобільному, так і в статичному положенні. Тобто поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Під час фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад автоматично здійснює фотографування транспортного засобу порушника.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/26517, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 10.11.2022, та чинного до 10.11.2023, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCАМ LTI 20/20 № 008354 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: ± 2км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; ± 1 % в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

У суду немає підстав ставити під сумнів вказані висновки щодо придатності лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCАМ LTI 20/20 № 008354 для достовірного вимірювання швидкості та фіксування адміністративних правопорушень, оскільки вони складені компетентними особами, які наділені спеціальними знаннями в даній області.

Будь-які належні і допустимі докази, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості, скаржником надано не було.

При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своєї позиції, лише висловлено суб`єктивну думку, що він рухався з допустимою швидкістю, яка не має жодного нормативного та доказового підґрунтя.

Будь-які формальні порушення, допущені відповідачем під час складання оскаржуваної постанови жодним чином не можуть спростовувати порушення позивачем правил дорожнього руху шляхом перевищення швидкості руху в межах населеного пункту.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності обґрунтовано, з урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які спростували б факт адміністративного правопорушення не надано. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами у ході судового розгляду доведено не було.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції ч. 4 ст. 122 КУпАП (яка є безальтернативною і передбачає один вид та розмір стягнення 100 неоподатковуваних мінімумів громадян, тобто саме 1700 грн, тому у цій частині позовні вимоги також є необґрунтованими).

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи та були спростовані, суд вважає позов безпідставним, недоведеним та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 7-9, 72-78, 241-246, 250, 286, 293 КАС України

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Рівненської області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів від дня складання. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено 24.10.2023

Суддя Сухарева О.В.