Справа № 568/1369/23
Суддя: Сільман А. О.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

(додаткове)

Справа №568/1369/23

Провадження №2-адр/568/1/23

25 жовтня 2023 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

представник позивача Беляновский Р.Ю.

розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №568/1369/23

за позовом ОСОБА_1

до відділення поліції №3 (м.Теребовля) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області,

Головного управління Національної поліції в Тернопільській області

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

ВСТАНОВИВ

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 10.10.2023 року у справі №568/1369/23 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління патрульної поліції в Тернопільській області, ВП № 3 (м.Теребовля) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7723756 від 12.09.2023 р. задоволено.

16.10.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

ГУНП в Тернопільській області подало заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу. В обґрунтування своєї позиції суб`єкт владних повноважень посилається на те, що заявлений до стягнення розмір витрат є неспівмірним із складеністю справи та ціною позову. Позивачем не долучено докази на підтвердження оплати наданих послуг в розмірі 3000 грн., відсутній розрахунок вартості правової допомоги.

Ухвалою від 17.10.2023 р. заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків ухвали.

Ухвалою від 19.10.2023 р. заяву прийнято до розгляду.

В судове засідання строни не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Представник позивача та відділення поліції №3 (м.Теребовля) Тернопільського районного в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили.

В запереченнях на заяву, відповідач ГУНП в Тернопільській області просив провести судове засідання без участі його представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ст. 297 КАС України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 5 ст. 143 КАС України, у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ч. 3 ст. 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

10.10.2023 р. (під час перерви в судовому засіданні) від представника позивача надішла заява про надання доказів, що підтверджують розмір понесених його довірителем судових витрат.

В контексі наведених норм та викладених обставин суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення у цивільній справі щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 16 КАС України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру або погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (Постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1964/21 від 16 листопада 2022 року).

Встановлено, що в позовній заяві позивач надав попередній розрахунок витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн.

16.10.2023 р. позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

На підтвердження наданих послуг, представником позивача долучено: договір про надання правової допомоги, рахунок № 1 від 12.10.2023 р., акт приймання-передачі від 12.10.2023 р., ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.09.2023 р. між ОСОБА_1 та адвокатом Беляновським Р.Ю. укладено договір про надання правничої допомоги.

Відповідно до умов Договору, адвокат бере на себе зобов`язання надавати правовоу допомогу, а клієнт зобов`язаний оплатити адвокату гонорар за надання йому правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Пунктом 2 Договору передбачено, що клієнт замовляє, а адвокат зобов`язується надати йому правову допомгу, яка полягає у оскарженні постанови ЕАТ №7723756 від 12.09.2023 р. про накладення на клієнта адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Відповідно до п. 3 Договору, розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги клієнту є фіксованим та стоновить 3000 грн.

12.10.2023 р. між адвокатом Беляновським Р.Ю. та Мартинюком В.М. підписано акт приймання-передачі наданої правничої допомоги.

Сторони договору підтвердили, що адвокатом надано, а клієнтом прийнято замовлену ним правову допомогу згідно договору про надання правничої допомоги від 13.09.2023 р., а саме: вивчення та здійснення юридичного аналізу наданих клієнтом документів; збирання та дослідження доказів; складання та подання до суду позовної заяви; участь у судовому засіданні; надання інформації клієнту щодо стадії розгляду № 5681369/23 в суді.

Сторони підтвердили, що адвокатом при наданні правової допомоги витрачено 8 год; загальна вартість правової допомоги складає 3000 грн.

На підставі договору від 13.09.2023 р., акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 12.10.2023 р., адвокатом Беляновським Р.Ю. на ім`я ОСОБА_1 виставлений рахунок № 12 від 12.10.2023 р. на оплату послуг адвоката в сумі 3000 грн. Рахунок має бути оплачений до 01.11.2023 р.

Суд враховує, що витрати за надану професійну допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатом розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 922/1964/21 від 16.11.2022 р.

Суд зазначає, що закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, однак він має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданим адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Виходячи з наведеного, з урахуванням наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), суд вважає розмір правничої допомоги, наданої у цій справі згідно з актом приймання-передачі наданої правової допомоги, є неспівмірним як до складності справи, обсягом матеріалів у справі, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) так і ціни позову.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву позивача про ухвалення додаткового рішення та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Тернопільській області 1000 грн. витрат на правничу допомогу, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони.

На підставі викладеного та керуючись ст. 132, 134, 139, 252 КАС України, суд

УХВАЛИВ

Ухвалити додаткове рішення у справі №568/1369/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління патрульної поліції в Тернопільській області, ВП № 3 (м.Теребовля) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 1000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 25.10.2023 р.

Суддя А.О. Сільман