Справа № 638/14744/21
Суддя: Хайкін В. М.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/36/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді: Хайкіна В.М.,

за участю секретаря судового засідання: Черкашиної Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Поліцейського управління патрульної поліції в Харківській області сержанта поліції Мірошник Романа Олександровича, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4776265 від 15.09.2021 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позов обґрунтований тим, що 15.09.2021 року приблизно о 16 годині він рухався на автомобілі з міста Харкова до м. Києва у справах, на трасі його зупинили працівники патрульної поліції та повідомили йому, що він рухався по селищу Травневому та перевищив встановлену швидкість руху у населених пунктах на 26 км/год, чого в дійсності не було , адже він рухався у населеному пункті повільно, дотримуючись правил. На вимогу позивача надати докази порушення та пояснити яким чином було зафіксовано порушення ним правил дорожнього руху, де саме розташований пристрій Трукам, який ніби - то, зафіксував порушення, поліцейські не змогли відповісти. До постанови серії ЕАО № 4776265 від 15.09.2021 не додано жодних доказів відеозапис або фото з фіксацією швидкості руху позивача, що є порушенням процедури фіксації адміністративного правопорушення.. ОСОБА_2 був без штативу, на якому він повинен бути розташований, тому, позивач вважає, що такий пристрій використовувався, якщо взагалі використовувався з рук, що суперечить ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» де при проведення фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото-відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному нормою закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото-відеотехніки для вимірювання та фіксації суперечить приписам ст. 40 цього закону.

Крім цього, як зазначено позивачем, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), так як вказане обумовлено в ч. 2 ст. 40 вищевказаного закону, згідно якої інформація про вмонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку щодо фіксації/ повинна бути розміщена на видному місці. Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху, в тому числі і швидкісного режиму.

Крім того, позивач посилається на те, що поліцейськими не було роз`яснено права позивачу, передбачені ст. 268 КУпАП, позивач зауважив, що він не згодний із постановою, швидкості не перевищував і потребує допомоги адвоката але поліцейський не зреагував жодним чином, чим порушив право позивача на захист. З метою запобігання безпідставної запинки позивача органами поліції позивачем 20.09.2021 року був сплачений штраф у розмірі 340,00 грн, що не є визнанням даної постанови законною. Розгляд справи про адміністративне правопорушення був проведений без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, та вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення не підтверджена жодними належними та допустимими доказами, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та представником УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції надано до суду відзив на позовну заяву.

В обгрунтування заперечень проти позовних вимог посилається на те, що у відношенні позивача 15.09.2021 поліцейським взводу №2 роти №6 батальйону № 1 УПП в Харківській області сержантом поліції Мірошник Р.О. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4776265 за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення позивачем п.12.4 Правил дорожнього руху, за те, що водій рухався в населеному пункті с. Травневе Харківського району Харківської області зі швидкістю 76 км/год., перевищивши встановлене обмеження на 26 км/год. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів пристроєм TruCam LTI 20/20 №ТС 001133, про що зазначено в фабулі оскаржуваної постанови. Зазначений автомобіль був зупинений у відповідності до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», позивача було ознайомлено з відеофіксацією його правопорушення, в повному обсязі роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що підтверджується його власним підписом у графі 8 постанови. Твердження позивача про те, що порушено його права на захист є необгрунтованими, бо позивач на місці події міг скористатись будь-якими правами, зокрема, ознайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, давати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, проте, жодних клопотань, пояснень від позивача не надходило, якщо б вони надходили, то були б додані до постанови. Прилад TruCam правомірно використовується працівниками поліції для забезпечення контролю за дотриманням швидкісних обмежень в межах населених пунктів. Цей прилад на законних підставах було ввезено в Україну, введено в експлуатацію та зареєстровано в Державному реєстрі, жодних заборон, обмежень в його експлуатації не передбачається, ст. 40 Закону України «Про національну поліцію не встановлює імперативного способу кріплення/монтування приладів фото- відеофіксації, як це стверджує позивач, оскільки законодавець зазначив, що прилади фото-відеофіксації можуть як монтуватися, так і розміщуватись по зовнішньому периметру доріг, таким чином, розміщення приладу TruCam в руках у поліцейського під час вимірювання швидкості руху авто під керуванням позивача жодним чином не суперечить вимогам ст. 40 цього закону. Позивачем не наведено жодних доказів в спростування факту перевищення ним обмеження швидкості руху, в зв`язку з чим, просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.11.2021 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження за правилами, передбаченими ст. 286 КАС України.

Ухвалою Дзержинського районного суд м. Харкова від 31.01.2022 року замінено у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Харківській області сержанта поліції Мірошника Романа Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення неналежного відповідача поліцейського Управління патрульної поліції в Харківській області сержанта поліції Мірошника Романа Олександровича на належного відповідача - Управління патрульної поліції в Харківській області.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представником позивача на електронну пошту суду надіслано заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 205 КАС України, за якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд приходить до висновку про проведення розгляду справи у відсутності представника відповідача, за наявними матеріалами.

З урахуванням положень частини 1 ст. 286 КАС України, стосовно того, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі, а також приписів ч. 1 ст. 205 КАС України, відповідно до яких неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд приходить до висновку про проведення розгляду справи у відсутності сторін, за наявними матеріалами.

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Згідно із постановою від 15.09.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 15.09.2021 16:08:16 п. Травневе дорога МОЗ 448 км, поліцейським взводу №2 роти №6 батальйону № 1 УПП в Харківській області сержантом поліції Мірошник Р.О., було винесено постанову серії ЕАО № 4776265 відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

В постанові зазначено, що ОСОБА_1 керував автомобілем LAND ROVER RANGE ROVER, НОМЕР_1 , у населеному пункті с-ще Травневе Дорога МОЗ 448 км зі швидкістю 76 км/год., чим перевищив встановлену швидкість руху у населених пунктах на 26 км/год. Швидкість руху вимірювалась Трукам TC001133, чим порушив п. 12.4 ПДР, порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год.)

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України "Про дорожній рух".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про дорожній рух" цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 12.4 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених норм у сукупності та в контексті запровадження заборони перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, та цілей Закону України "Про дорожній рух", свідчить про те, що порушення вказаної заборони, посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-21 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

За приписами частин 2 та 3 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, обов`язковою умовою для застосування ч. 5 ст.258 КУпАП щодо констатації наявності в уповноваженої посадової особи обов`язку скласти протокол про адміністративне правопорушення є те, що особа оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що на його вимогу надати докази порушення та пояснити яким чином було зафіксовано порушення ним правил дорожнього руху, де саме розташований пристрій Трукам, та чи є в наявності знак «5.70», працівники поліції взагалі не відповідали, крім того, позивач посилається на те, що поліцейськими не було роз`яснено права позивачу, передбачені ст. 268 КУпАП, позивач зауважив, що він не згодний із постановою, швидкості не перевищував і потребує допомоги адвоката, на це поліцейський також не зреагував, чим порушив право позивача на захист.

Доказів на спростування цього відповідачем суду не надано.

З наданого представником відповідача відеозапису з портативного відеореєстратора DSJX300096_ZM0096 вбачається, що позивачем було заявлено що з постановою він згоден частково, а серед прав, передбачених ст. 268 КУпАП, йому було роз`яснено лише його право оскарження постанови, надавати пояснення та роз`яснені строки оскарження, інші права, передбачені ст.268 КУпАП позивачу роз`яснено працівниками поліції не було.

Такі обставини, на думку суду, свідчать про грубе порушення прав позивача, у тому числі і права на захист, оскільки останній про таке право не був поінформований, і відповідно про порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, що в свою чергу стало підставою для винесення оскаржуваної постанови за неповним з`ясуванням всіх обставин справи та перевірки їх належними і допустимими доказами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Положеннями статей 245, 251, 252 КУпАП закріплено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що жодних доказів на підтвердження вини позивача відповідачем суду не надано, доказів на підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не зазначено, та суду не представлено.

Пленум Верховного суду України у пункті 24 постанови від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За положеннями ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

За змістом норм ч.1, ч.2 ст.7, ст.245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності. Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті закріплено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи (ч. 3 ст. 77 КАС України).

Оскільки відповідачем не представлено жодних беззаперечних доказів, які слугували підставою для прийняття оскаржуваної постанови, і, відповідно, підтверджували б факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, зокрема, не надано результатів відеофіксації, якими б спростовувалися твердження позивача, суд вважає вину ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП правопорушення недоведеною.

Крім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо надання достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, викладеною у постанові від 23.10.2019 року у справі N 357/10134/17 (провадження № К/9901/32368/18), в якій зазначено, що окремо сама по собі постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

В своєму позові позивач, як на підстави для скасування спірної постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, серед іншого, посилається також на порушення його прав при її винесенні. Позивач вказує, що поліцейським не було проведено розгляд справи взагалі. Зокрема, поліцейський не роз`яснив особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки, не розглянув та не задовольнив клопотання про надання правової допомоги.

Ненадання поліцейським можливості реалізувати клопотання особи про надання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 524/9827/16-а.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Верховний Суд у Постанові № 357/10134/17 від 23 жовтня 2019 року роз`яснив, що на підставі статті 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

У п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд зауважує, що статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відсутність у справі будь-якого доказу, як-то відеозапису патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення Правил дорожнього руху саме позивачем ОСОБА_1 , так як на наданому працівниками поліції в якості доказів вчинення позивачем правопорушення, фото, яке надано до відзиву, зафіксовано лише номерний знак автомобіля, факт розгляду справи у присутності позивача за його участю, факт роз`яснення йому прав та розгляд його клопотань, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої постанови.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

Також, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

При проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному Законом "Про Національну поліцію". (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закону "Про Національну поліцію".

Відповідне положення міститься у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду міста Львова від 21 січня 2021 року у справі № 157/703/20 п.

Відповідачем по справі не надано жодних доказів в спростування позиції позивача щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Тобто, проведена відповідачем фіксація швидкості транспортного засобу позивача не відповідала приписам ст. 40 Закону "Про Національну поліцію".

Крім того, судом враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону №580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Відповідно до п.8.2-1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закрити повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною.

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Із зазначеного позивачем в позовній заяві позивач оспорює наявність розміщення знаку 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», оспорює він наявність цього знаку також і перед працівниками поліції, що зафіксовано у відеозаписі з портативного відеореєстратора DSJX300096_ZM0096.

Однак, в обгрунтування наявності розташування дорожнього знаку 5.70 на автомобільній дорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський ( на м. Ростов-на-Дону) представником відповідача надано суду в якості доказів копію відповіді Служби автомобільних доріг в Харківській області від 25.05.2021 №1364/0.

В наданій відповіді зазначена адресна прив`язка розташування дорожніх знаків 5.45 «Початок населеного пункту», 5.46 «Кінець населеного пункту» та 5.70 «Фото-, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху». Адресна прив`язка розташування дорожнього знаку 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» - на автомобільній дорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський (на м. Ростов-на-Дону), тобто, в межах населеного пункту с. Травневе Харківського району Харківської області розташований дорожній знак 5.70 на 448 км + 508 - 449 км + 498.

У зв`язку із наведеним суд відхиляє доводи позивача стосовно відсутності на вказаному відрізку автодороги дорожнього знаку 5.70.

За наведених вище обставин, оскаржувана постанова прийнята з порушенням частини 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України та є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд прийшов до висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення ним ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що постанова інспектора за таких обставин підлягає скасуванню, оскільки вона винесена без достатніх доказів, а позовна заява в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем, на якого імперативними нормами покладений обов`язок доказування правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не надано жодних доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися законним.

Наведені законодавчі норми та встановлені обставини свідчать про те, що оскаржувана постанова не відповідає встановленим вимогам законодавства та критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак, таке рішення суб`єкта владних повноважень є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, з огляду на її протиправність, справа про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань як суб`єкта владних повноважень, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 454,00 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду із даним позовом.

Керуючись ст.ст. 2, 5-14, 19-22, 72-78, 94, 132-143, 159-165, 241-247, 250, 286, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО № 4776265 від 15.09.2021 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн., скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (61033, м. Харків вул. Шевченка, буд. 315-А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 26.10.2023 року.

Головуючий: