Справа № 500/5992/23
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/5992/23

26 жовтня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до стажу періоду роботи з 04.09.1992 по 12.07.2004 у Сатанівському цукровому заводі (рішення від 29.03.2023 №37),

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи у Сатанівському цукровому заводі з 04.09.1992 по 12.07.2004 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 та врахувати під час зарахування до страхового стажу архівний витяг від 08.03.2023 №30/13-08/2023 "Про прийняття сезонних працівників", архівний витяг від 08.03.2023 №30/13-08/2023 "Про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності працюючих", виданих Сатанівською селищною радою Хмельницького району Хмельницької області, а також архівну довідку від 06.04.2023 №07-18/2023/239 "Щодо реорганізації Сатанівського цукрового заводу", видану архівним відділом Хмельницької районної державної адміністрації та здійснити нарахування і виплату пенсії з моменту звернення із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, тобто з 22.03.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до Відділу обслуговування громадян №4 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка була прийнята та зареєстрована 22.03.2023 за №684.

В результаті розгляду поданої заяви, відповідачами (Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області) надано позивачу відповідь від 31.03.2023 №1900-0207- 8/14276, згідно якої відмовлено в призначенні пенсії (рішення про відмову у призначенні пенсії №37 від 29.03.2023).

За результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії по інвалідності не враховано період роботи з 04.09.1992 по 12.07.2004, оскільки в трудовій книжці відсутній запис про реорганізацію Сатанівського цукрового заводу в ВАТ "Сатанівський цукровий завод", з 01.01.1999 по 12.07.2004 відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу, з 01.01.1999 по 12.07.2004 відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Вказує, що з трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що позивач працювала у ВАТ "Сатанівський цукровий завод". Вказаний факт роботи також підтверджується архівними документами, а саме: архівним витягом від 08.03.2023 №30/13-08/2023 "Про прийняття сезонних працівників", архівним витягом від 08.03.2023 №30/13-08/2023 "Про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності працюючих", виданих Сатанівською селищною радою Хмельницького району Хмельницької області, а також архівною довідкою від 06.04.2023 №07-18/2023/239 "Щодо реорганізації Сатанівського цукрового заводу", яка видана архівним відділом Хмельницької районної державної адміністрації.

Окрім того, Пенсійним фондом не враховано до страхового стажу період роботи з 04.09.1992 по 12.07.2004 у Сатанівському цукровому заводі згідно архівного витягу від 08.03.2023 №30/13-08/20232023 "Про прийняття сезонних працівників", архівного витягу від 08.03.2023 №30/13-08/2023 "Про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності працюючих", оскільки невірно вказано прізвище ОСОБА_2 / ОСОБА_3 та ім`я ОСОБА_4 до шлюбу.

Вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.03.2023 №37 прийнято незаконно, внаслідок чого були порушені права позивача на отримання пенсії, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 22.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 КАС України встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

18.10.2023 через відділ документального забезпечення суду від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області поступив відзив на позов, в якому просить в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Обґрунтовуючи заперечення зазначає, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням від 29.03.2023 №37 Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

ОСОБА_1 звернулась повторно до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням від 18.04.2023 №37 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З посиланням на норми чинного законодавства вказує, що необхідний страховий, визначений статтею 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для призначення пенсії по інвалідності становить 11 років.

За доданими документами позивача до заяви на призначення пенсії до страхового стажу не зараховано :

період роботи з 04.09.1992 по 12.07.2004, оскільки в трудовій книжці відсутній запис про реорганізацію Сатанівського цукрового заводу в ВАТ "Сатанівський цукровий завод", з 01.01.1999 по 12.07.2004 відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Періоди роботи згідно довідки про прийняття та звільненні з роботи від 08.03.2023 №30/13-08-2023, оскільки невірно вказано ПІБ позивачки до шлюбу.

Страховий стаж позивача становить 1 рік 11 місяців 1 день.

Для зарахування вищевказаного періоду необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів за час виконання робіт та довідку про реорганізацію підприємства.

Враховуючи вищенаведене, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не має правових підстав призначити пенсію по інвалідності у відповідності до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 24.10.2023 надіслало через систему "Електронний суд" відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Вказує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При зверненні за призначенням пенсії по інвалідності позивач надала трудову книжку НОМЕР_2 від 08.09.1992.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.03.2023 №37 прийнятим за принципом екстериторіальності відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

За результатами розгляду заяви до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховані періоди роботи:

- з 04.09.1992 по 12.07.2004, оскільки в трудовій книжці відсутній запис про реорганізацію Сатанівського цукрового заводу в ВАТ "Сатанівський цукровий завод";

- з 01.01.1999 по 12.07.2004 відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 04.09.1992 по 31.12.2003, необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів за час виконання робіт та довідку про реорганізацію підприємства.

Звертає увагу суду, що інших документів на підтвердження спірних періодів роботи позивачем надано не було та при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії від 29.03.2023 №37 не розглядались.

Ухвалою суду від 26.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.10.2023 про розгляд справи №500/5992/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 22.03.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням від 29.03.2023 №37 Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказано, що необхідний страховий, визначений статтею 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для осіб з інвалідністю ІІІ групи віком від 46 років до досягнення 48 років включно становить 11 років.

Страховий стаж особи становить 1 рік 11 місяців 1 день.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 04.09.1992 по 12.07.2004, оскільки в трудовій книжці відсутній запис про реорганізацію Сатанівського цукрового заводу в ВАТ "Сатанівський цукровий завод", з 01.01.1999 по 12.07.2004 відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 04.09.1992 по 31.12.2003 необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів за час виконання робіт та довідку про реорганізацію підприємства.

Листом від 31.03.2023 №1900-0207-8/14276 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача про прийняте спірне рішення.

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду із даним позовом.

Суд зауважує, що зі змісту відзиву на позов при повторному зверненні із заявою про призначення пенсії по інвалідності рішенням від 18.04.2023 №37 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яке не є предметом розгляду в даній адміністративній справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до статті 32 Закону №1058-ІV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років.

Спірним рішенням від 29.03.2023 №37 Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки її страховий стаж становить 1 рік 11 місяців 1 день.

Так за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 04.09.1992 по 12.07.2004, оскільки в трудовій книжці відсутній запис про реорганізацію Сатанівського цукрового заводу в ВАТ "Сатанівський цукровий завод", з 01.01.1999 по 12.07.2004 відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), а саме, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці орган Пенсійного фонду вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Так, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 08.09.1992 копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_5 :

запис №3 - 04.09.1992 прийнята сезоно лаборантом хімічного аналізу по 2 розряду на період виробництва в Сатанівський цукровий завод (наказ №106-О від 28.08.1992),

запис №4 - 18.12.1992 переведена методистом по фізичному вихованню (оклад) (наказ №157/О від 19.12.1992),

запис №5 - 01.04.1996 переведена бухгалтером цеху механізації (наказ №41 від 08.04.1996),

запис №6 - 12.07.2004 звільнена у зв`язку з скороченням чисельності працюючих п.1 ст.40 КЗпП України (наказ №26-О від 12.07.2004).

Вказаний спірний період роботи підтверджено також архівними витягами від 08.03.2023 №30/13-08/2023 та №30/13-08/2023, виданими Сатанівською селищною радою Хмельницького району Хмельницької області на підставі фонду №2, книги наказів спр. 3464, 481, які не взяті до уваги, оскільки не вірно зазначено прізвище та ім`я позивача.

Також архівною довідкою від 06.04.2023 №07-18/2023/239 "Щодо реорганізації Сатанівського цукрового заводу смт. Сатанів Городоцького району Хмельницької області", виданої архівним відділом Хмельницької районної державної адміністрації підтверджено реорганізацію Сатанівського цукрового заводу у ВАТ "Сатанівський цукровий завод".

Вказаний період роботи позивача не зарахований до страхового стажу через відсутність у трудовій книжці запису про реорганізацію Сатанівського цукрового заводу в ВАТ "Сатанівський цукровий завод", з 01.01.1999 по 12.07.2004 відсутня інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Суд зазначає, що на момент внесення записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412 (далі - Інструкція №162), та Інструкція про ведення трудових книжок, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі - Інструкція №58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.8 глави 2 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція №162.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18), яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення її трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

При цьому, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження її трудового стажу.

За таких обставин суд приходить до переконання, що неправильно здійснено запис в трудову книжку позивача не може бути підставою неврахування періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення трудової книжки і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідачі в свою чергу не надали суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про спірний період роботи.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу за спірний період і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періоду роботи відповідачами суду не надано. При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

З врахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 04.09.1992 по 12.07.2004 у Сатанівському цукровому заводі підлягають до задоволення.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області протиправно не зарахувало такий період до страхового стажу позивача.

Відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.03.2023 №37 про відмову в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 вказаного спірного періоду роботи є протиправним та підлягає скасуванню.

Також з метою належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, як відповідний територіальний орган Пенсійного фонду до якого позивач звернулася із заявою від 22.03.2023, зарахувати до страхового стажу період роботи з 04.09.1992 по 12.07.2004 у Сатанівському цукровому заводі згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08.09.1992.

Щодо позовних вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити нарахування і виплату пенсії з моменту звернення із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, з 22.03.2023, суд враховує наступне.

Призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення і виплати пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. У такому випадку, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

Відтак, позов в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає.

Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Таким чином суд вважає за необхідне, застосовуючи частину другу статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

При цьому суд зауважує, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області є суб`єктом владних повноважень, що зобов`язаний вчинити дії на виконання рішення суду, оскільки відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 №22-1 за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу

Як випливає із пункту 4.10 Порядку, після прийняття відповідного рішення електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Оскільки позивач зареєстрована та проживає у межах територіальної юрисдикції Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, то саме цей пенсійний орган зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідачі суду не надали.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 18.09.2023.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. (частина третя статті 139 КАС України)

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 536,80 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 29.03.2023 №37 про відмову у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 04.09.1992 по 12.07.2004 у Сатанівському цукровому заводі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи у Сатанівському цукровому заводі з 04.09.1992 по 12.07.2004 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 08.09.1992.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.03.2023 про призначення пенсії по інвалідності відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 248,10 грн сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в користь ОСОБА_1 248,10 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено і підписано 26 жовтня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (місцезнаходження: вул. Чекірди Гната, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.