Справа № 340/4285/23
Суддя: С.В. ДЕГТЯРЬОВА
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/4285/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ДегтярьовоїС.В., розглянувши матеріали у справі

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. В. Чміленка, 41, )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИЛА:

Представник позивача звернулася з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, яка полягає у ненарахуванні ОСОБА_1 інфляційних втрат та трьох відсотків річних в зв`язку з порушенням строку нарахування та виплати грошового зобов`язання у розмірі 219937,92 грн., нарахованого згідно рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 року у справі №340/1817/21, яке залишено в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2021 року, за період з 24.11.2021 р. (наступного дня за днем набуття судовим рішенням законної сили) по 24.12.2022 р. (по день фактичної виплати) та неврахуванні індексації до складу середнього грошового забезпечення позивача під час обрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виплаченого 24.12.2022 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 інфляційні втрати та 3 відсотки річних за порушення строку виконання грошового зобов`язання у розмірі 219937,92 грн. нарахованого та виплаченого згідно рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 року у справі №340/1817/21, яке залишено в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2021 року, за період з 24.11.2021 р. (наступного дня за днем набуття судовим рішенням законної сили) по 24.12.2022 р. (по день фактичної виплати);

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, згідно рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 року у справі №340/1817/21, яке залишено в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2021 року, з обов`язковим включенням до складу грошового забезпечення позивача, з якого обраховується середній заробіток, індексації та виплатити, після проведення перерахунку, недоплачений розмір середнього заробітку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області. Наказом ГУНП в Кіровоградській області № 248/ос від 31.07.2020 року підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника центру - начальника автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області звільнено зі служби в поліції. Грошову компенсацію за невикористані відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки, під час остаточного розрахунку при звільненні, позивачу не виплачено, а тому він був вимушений звернутись до суду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 року по справі №340/1817/21 визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 56 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, викладену листом від 24.02.2021 року № П-9/05/2/-2021, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015, 2016, 2017, 2018 року починаючи з 01 серпня 2020 року по день фактичного розрахунку (а.с.11-18).

Рішення від 30.07.2021 року по справі №340/1817/21 набрало законної сили 23.11.2021 року (а.с.19-24).

Грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, виплачена в сумі 24477,67 (а.с.25).

У зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення від 30.07.2021 року по справі №340/1817/21, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити інфляційні втрати та 3 % річних у зв`язку з порушенням строку нарахування та виплати грошового зобов`язання у розмірі 219937,92 грн., нарахованого згідно рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 року.

Відповідачем 16.08.2023 року подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що між сторонами відсутні цивільно-правові договірні відносини, а тому відповідальність у вигляді обов`язку сплатити інфляційних втрат та 3 % річних у зв`язку з порушенням строку нарахування та виплати грошового зобов`язання настати не може.

Ухвалою від 01.08.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву (а.с.61-62).

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплачується вся сума, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадитися в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір суми належних працівників при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначеній у цій статті рядку виплатити неоспорювану суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює статтю 117 КЗпП України.

Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належним вільним працівникам суми в терміни, зазначені у статтях 116 КЗпП України, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав усіх вільних працівників на отримання в передбачений строк законом виплати, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору та відповідно до законодавчих гарантій.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу розширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України ), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої ЦК України ). Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстави його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті розширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідач вказав, що приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин.

Суд погоджується з такою позицією та звертає увагу на таке.

Велика Палата Верховного Суду не відступала від висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 висновку Верховного Суду України про те, що припис частини другої статті 625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовується. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як описано вище.

Дана позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 березня 2020 року (справа №711/4010/13-ц, провадження №14-429цс19), якою визнано правильно застосованими норми судом апеляційної інстанції при відмові у задоволенні позовної вимоги позивачки про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості з виплати вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки виплати такої допомоги.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахунок середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідачем безпідставно не була включена індексація до складу грошового забезпечення позивача, з якого обраховувався середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, згідно рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 року у справі №340/1817/21, а тому наявні підстави для проведення перерахунку такого середнього заробітку з подальшою виплатою недоплаченого його розміру.

У відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що індексація грошового забезпечення не належить до переліку складових грошового забезпечення поліцейського, а тому індексація грошового забезпечення не враховується при нарахуванні одноразової грошової допомоги.

З матеріалів справи вбачається та описано вище, що позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області. Наказом ГУНП в Кіровоградській області №248/ос від 31.07.2020 року його звільнено зі служби в поліції. За рішенням суду йому було виплачено 24477,67 грн. компенсації за 56 днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Сума 24477,67 компенсації нарахована з урахуванням таких складових при її розрахунку:

- 2620,00 грн. - посадовий оклад;

- 2200,00 грн. - оклад за спеціальне звання;

- 1928, 00 грн. - надбавка за стаж служби в поліції;

- 4048,00 грн. - надбавка за специфічні умови служби в поліції;

- 2316,24 грн. - премія.

На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 року у справі №340/1817/21 24 грудня 2022 року позивачу виплачено середній заробіток в сумі 219 937,92 грн. за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки в сумі 24477,67 грн. (а.с.25).

На переконання представника позивача, під час розрахунку середнього заробітку в сумі 219 937,92 грн. відповідачем не були враховані всі складові щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, а саме індексація за червень 20202 року в сумі 1023,67 грн. та за липень 2020 року в сумі 1069,94 грн. що потягло виплату середнього заробітку в меншій сумі ніж належить: 219 937,92 грн., а не 237625,22 грн. (а.с.3, 8).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не врахування отриманої позивачем індексації під час розрахунку середнього заробітку протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з положеннями частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частин другої-третьої статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання, встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", згідно зі статтею 1 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Тобто індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (далі - Порядок №100).

Згідно п.2 Порядку №100 установлено, що чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників.

Відповідно до п.1 Порядку №10 він застосовується у всіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до п.3. Порядку №10 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Таким чином, середній заробіток обчислюють відповідно до Порядку №100, згідно з п.3 якого індексація включається до виплат, які враховуються для обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження.

Судом встановлено, що середній заробіток на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 року в сумі 219 937,92 грн. нарахований з середньоденного грошового забезпечення в сумі 430,70 грн. Середньоденне грошове забезпечення визначене з виплат за два місяці, що передують місяцю звільнення (за червень та липень 2020 року). До складу грошового забезпечення за ці місяці не включено індексацію за червень 20202 року в сумі 1023,67 грн. та за липень 2020 року в сумі 1069,94 грн., яку позивач отримував у встановленому порядку в даних періодах, що підтверджується довідкою від 15.10.2020 року №2235/28/01-20, виданою відповідачем (а.с.27).

Середній заробіток у зв`язку із затримкою виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки в сумі 219 937,92 грн. нараховано та виплачено за період з 01 серпня 2021 року по 24 грудня 2022 року без обмеження суми та періоду нарахування. Тобто за затримку виплати компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 24477,67 грн. нараховано та виплачено середній заробіток в сумі 219 937,92 грн.

Аналізуючи норми права, що регулюють дані правовідносини, судом встановлено, що стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій.

Отже, за відсутності у рішенні Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 року вказівки з приводу періоду та суми, ГУНП в Кіровоградській області здійснило нарахування середнього заробітку у повному в сумі 219 937,92 грн. за 511 днів (511 х 430,70 грн.).

Суд бере до уваги, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За обставин справи №711/4010/13-ц Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне застосовувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

Так, сума компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 року виплачена в розмірі 24477,67 грн., що майже в дев`ять разів менша ніж нарахований та виплачений позивачеві середній заробіток за час затримки її виплати (219 937,92 грн.).

З огляду на вказані обставини, виплачена сума середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги, навіть без урахування у складі середньоденного розміру грошового забезпечення індексації, є очевидно неспівмірною із виплаченою компенсацією за невикористані дні додаткової відпустки. Саме тому, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, суд вважає відсутніми підстави зобов`язувати відповідача перерахувати та доплатити різницю в загальній сумі середнього заробітку, визначеного з середньоденного грошового забезпечення позивача з урахуванням індексації, оскільки вважає, що 219 937,92 грн. є належною компенсацію за несвоєчасну виплату 24477,67 грн.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.132, 139, 143, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. ДЕГТЯРЬОВА