Справа № 813/2266/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 813/2266/17 пров. № А/857/14776/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Улицького В.З.,

за участю секретаря Пославського Д.Б.,

представника апелянта Григоришин А.В.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року (ухвалене головуючим суддею Гавдик З.В. о 12 год. 13 хв. у м. Львів, повне судове рішення складено 17 липня 2023 року) у справі № 813/2266/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у Львівській області від 31.05.2017 № 1823 в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у Львівській області № 480 о/с від 20.06.2017 про звільнення зі служби в поліції в порядку передбаченому п.6 ст. 77 Закону України: «Про Національну поліцію», у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби/ старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Залізничного ВП ГУНП у Львівській області;

поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Відділу поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, з 20.06.2017;

стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивача ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що вказані накази є протиправними і такими, що підлягають скасуванню, оскільки поліцейського ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження у встановленому законом порядку було відсторонено від посади/служби. На переконання позивача, з урахуванням ухвали Галицького районного суду м. Львова від 24.04.2017, рішення про його звільнення зі служби в поліції мало бути прийняте відповідачем відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», тобто у випадку набрання законної сили рішення (вироку) суду щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 адміністративний позов повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 31.05.2017 року № 1823 в частині накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 20.06.2017 № 480 о/с про звільнення зі служби в поліції в порядку передбаченому п. 6 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Залізничного ВП ГУНП у Львівській області. Поновлено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області (м.Львів, Залізничний район) з 21.06.2017. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 495555, 84 грн. Постанову в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області (м.Львів, Залізничний район) з 21.06.2017 та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 6851, 78 грн допущено до негайного виконання.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 виправлено допущену описку в описовій, мотивувальній та резолютивній частинах рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 у справі № 813/2266/17 вказану описку технічного характеру, а саме днем звільнення ОСОБА_2 замість « ІНФОРМАЦІЯ_1 » слід зазначити «26.06.2017 року». Виправлено допущену описку у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 у справі № 813/2266/17, виправивши «Поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області (м.Львів, Залізничний район) з 21.06.2017 року.» на вірно: «Поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області (м.Львів, Залізничний район) з 27.06.2017 року.». Виправлено допущену описку у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 у справі № 813/2266/17, виправивши «середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 495555,84 грн.» на вірно: «середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 494208,00 грн».

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно наявної у справі відповіді ГУНП від 22.05.2023 за № 513/67/03-2023 матеріали службового розслідування відносно позивача були знищенні на підставі акту від 23.03.2022 за № 293/01/67-2022, відтак перевірити та надати правову оцінку наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку на даний час є неможливим.

З врахуванням наведеного, при наданні юридичної оцінки спірним наказам суд першої інстанції виходив лише зі змісту цих же наказів, в яких по суті зазначено, що у рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000100, за ч. 1 ст. 366 КК України, позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України, який вчиняв дії, спрямовані на підбурювання до внесення недостовірних відомостей до адміністративних матеріалів дорожньо-транспортної пригоди.

В цій частині судом встановлено, що згідно із вироком Франківського районного суду м. Львова від 22.04.2022 у справі № 465/2671/17, який залишений без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 20.03.2023, позивача визнано невинуватим та виправдано за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України, за відсутністю в його діях події зазначеного злочину на підставі п.1 ч.1 ст. 373 КПК України. Вказана обставина сторонами у справі не заперечувалася, а тому на переконання суду першої інстанції спірні накази є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки підстави звільнення позивача не підтверджені відповідачем жодними належними та допустимими доказами у даній справі.

Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що згідно із відповіддю відповідача від 30.05.2023 за № 1443/13/01-2023 Залізничний ВП ГУНП у Львівській області, реорганізований у Відділу поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, відтак на думку суду позивач підлягає поновленню на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Відділу поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Доводи в апеляційній скарзі зводяться до того, що застосування дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які порочать поліцейського не є тотожним кримінальній відповідальності за вчинення таких дій. Підставою для висновків службового розслідування є обставини вчинення позивачем дій, що порочать звання поліцейського і можуть викликати сумнів у її об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності поліції.

Відсутність обвинувального вироку суду у кримінальній справі не свідчить про відсутність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку та не є перешкодою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які дискредитують звання поліцейського.

Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, хоч і прийнято у тому числі на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, розпочатого відносно позивача, ґрунтується на самостійних правових підставах та доказах, отриманих в ході службового розслідування.

При цьому, відсутність обвинувального вироку суду щодо позивача не може ототожнюватися з відсутністю в його діях порушення службової дисципліни. Кримінальна та дисциплінарна відповідальність є різними і самостійними видами відповідальності особи.

Законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.

Кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача, заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 31.05.2017 Наказом ГУНП у Львівській області № 1823 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Залізничного ВП ГУНП» встановлено: «20.04.2017 прокуратурою Львівської області у рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000100, розпочатому 24.03.2017 за ч. 1 ст. 366 КК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України старшому оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Залізничного ВП ГУНП у Львівській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_2 , який вчиняв дії, спрямовані на підбурювання інспектора УПП у м. Львові ДПП НП України капітана поліції Шкурпіти А.Я. щодо внесення недостовірних відомостей до адміністративних матеріалів щодо вчинення дружиною ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди, до якої насправді був причетний він сам.

Службовим розслідуванням установлено грубе порушення старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Залізничного ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 службової дисципліни, зокрема вимог ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, а також п.5 Розділу І та п.3 Розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 щодо обов`язку поліцейського за будь-яких обставин, як у робочий час, так і в неробочий час, дотримуватися основоположних принципів, які закріплені у вищевказаних та інших законодавчих актах України, зокрема верховенства права, законності, відкритості, прозорості та справедливості.

Враховуючи наведене,

НАКАЗУЮ

1. За грубе порушення службової дисципліни, ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», щодо неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, а також п. 5 Розділу І та п. 3 Розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 на оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Залізничного ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , накласти дисциплінарне стягнення звільнення зі служби в поліції».

20.06.2017 Наказом ГУНП у Львівській області № 480 о/с:

«Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, звільнити зі служби в поліції: за п. 6 ч. 1 ст. 77 / у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби/ старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Залізничного відділу поліції ГУНП, з 26.06.2017».

Позивач вважаючи спірні накази протиправними, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадянам згідно з ст. 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Загальні правові засади і гарантії здійснення громадянами України свого конституційного права на працю визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону № 580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у ст. 47 вказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 ст. 18 цього ж Закону, визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до 19 Закону № 580-VIII передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Законом України «Про Дисциплінарний Статут Національної поліції України» (далі - Закон № 2337-VIII).

В розумінні ч. 1 ст. 1 Закону № 2337-VIII службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з ч. 2 цієї статті службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

За ч. 3 ст. 1 Закону № 2337-VIII службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно ст. 12 Закону № 2337-VIII дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом (ч. 3 ст. 11 Закону № 2337-VIII).

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (ч. 3 ст. 13 Закону № 2337-VIII).

Враховуючи зазначені вище приписи можна дійти висновку, що недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника можуть застосовуватись заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів Національної поліції.

Відповідно до розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом МВС України № 1179 від 09.11.2016, ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. Абзацами першим, другим пункту 1, шостим пункту 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських встановлено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Тобто, законодавством встановлено підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку та недотримання поліцейським зазначених вище вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Згідно з ст. 14 Закону № 2337-VIII службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів. Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 16 Закону № 2337-VIII).

Згідно з ч. 3 ст. 19 Закону № 2337-VIII під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Звільнення поліцейського із служби в поліції як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі - Порядок №893).

Розділом ІІ Порядку № 893 визначено підстави для проведення службового розслідування.

Так, відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 893 підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Пунктами 2, 4, 5 Розділу VI Порядку № 893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія. В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення. В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні. У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, не враховуються аргументи відповідача про те, що рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, хоч і прийнято у тому числі на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, розпочатого відносно позивача, ґрунтується на самостійних правових підставах та доказах, отриманих в ході службового розслідування. Дисциплінарна комісія не вирішувала питання про обґрунтованість повідомлення про підозри ОСОБА_4 , яке здійснюється в межах кримінального провадження, а лише перевірила викладені у матеріалах службового розслідування відомості на предмет дотримання вимог, що ставляться до посадових осіб органів Національної поліції та наявності в описаних позивача діях складу дисциплінарного проступку.

Так, згідно наявної у справі відповіді ГУНП від 22.05.2023 за № 513/67/03-2023 матеріали службового розслідування відносно позивача були знищенні на підставі акту від 23.03.2022 за № 293/01/67-2022.

Відтак перевірити та надати правову оцінку наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку на даний час є неможливим, що й було встановлено судом першої інстанції та підтверджено пді час апеляційного розгляду справи.

Так, при наданні юридичної оцінки спірним наказам суд виходить лише зі змісту цих же наказів, в яких по суті зазначено, що у рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000100, за ч. 1 ст. 366 КК України, позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України, який вчиняв дії, спрямовані на підбурювання до внесення недостовірних відомостей до адміністративних матеріалів дорожньо-транспортної пригоди.

В цій частині судом встановлено, що згідно із вироком Франківського районного суду м. Львова від 22.04.2022 у справі № 465/2671/17, який залишений без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 20.03.2023, позивача визнано невинуватим та виправдано за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України, за відсутністю в його діях події зазначеного злочину на підставі п.1 ч.1 ст. 373 КПК України. Вказана обставина сторонами у справі ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не заперечується, а відтак спірні накази є протиправним та підлягають скасуванню, оскільки підстави звільнення позивача не підтверджені відповідачем жодними належними та допустимими доказами у даній справі.

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Відділу поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, то суд зазначає наступне:

Згідно із ч. 1 ст. 235 Кодексу Законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

На підставі наявних у справі доказів судом встановлено, що позивач до звільнення працював на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Залізничного ВП ГУНП у Львівській області.

Згідно із відповіддю відповідача від 30.05.2023 за № 1443/13/01-2023 Залізничний ВП ГУНП у Львівській області, реорганізований у Відділу поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, а відтак на колегія суддів поділяє думку суду першої інстанції, що позивач підлягає поновленню на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Відділу поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області.

Щодо доводів апелянта про неправомірність прийняття судом першої інстанції заяви позивача про уточнення позовних вимог та поновлення його на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Відділу поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, то слід вказати таке.

Так, за юридичною позицією Конституційного Суду України право на судовий захист як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя; відсутність такої можливості обмежує це право, яке за змістом частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 07.05.2002 року № 8-рп/2002).

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Отже, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання, бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Так, до неправомірного звільнення позивач ОСОБА_2 працював на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Залізничного ВП ГУНП у Львівській області.

Згідно із відповіддю Головного управління Національної поліції у Львівській області від 30.05.2023 за №1443/13/01-2023, як згадувалось вище, Залізничний ВП ГУНП у Львівській області, реорганізований у Відділ поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області.

Відтак, оскільки посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Залізничного ВП ГУНП у Львівській області вже не існує з огляду на припинення вказаного органу, то єдиним ефективним способом захисту порушених прав позивача у цій справі буде поновлення його на аналогічній посаді реорганізованого органу поліції. Поновлення позивача на посаді у вже неіснуючому органі не поновить його порушене право.

Отже, позивача було правомірно поновлено на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Відділу поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Разом з цим, у позовній заяві ОСОБА_2 до ГУ Національної поліції у Львівській області, однією з вимог було поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Залізничного ВП ГУНП у Львівській області з 20.06.2017.

Судовий розгляд справи № 813/2266/17 по суті розпочався 25.07.2017.

Апелянт покликається на те, що в матеріалах справи відсутня письмова заява позивача або представника позивача про зміну предмету позову, що свідчить про те, що сторона позивача таким правом не скористалась.

Однак, обставина, яка була підставою для подання заяви про уточнення позовних вимог, з`явилась вже після подання позивачем вказаної вище позовної заяви, а також після того, як розпочався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про національну поліцію» з урахуванням постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807 «Про утворення та ліквідацію районів», наказом Національної поліції України від 18.12.2020 № 9994 «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції у Львівській області» відбулися організаційно штатні зміни у штатах територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції у Львівській області: скорочено всі посади у Залізничному відділі поліції ГУНП у Львівській області, затверджено штат Відділу поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, в структурі якого функціонує сектор кримінальної поліції.

З огляду на зазначене вище, Залізничний ВП ГУНП у Львівській області реорганізовано та утворено відділ поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області.

Отже, у зв`язку зі змінами у структурі територіальних органів поліції та утворення відділу поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, 06.06.2023, після поновлення провадження у цій справі, представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, а саме про поновлення позивача на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Відділу поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області.

Варто зазначити, що Верховний Суд у постанові від 09.07.2020 у справі №922/404/19 сформулював висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах про те, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

Враховуючи наведене вище можна зробити висновок, що не вважається зміною предмета позову конкретизація органу, в якому мало відбутись поновлення на посаді, оскільки сама вимога у позові не змінилась, змінилась лише назва органу у зв`язку із його реорганізацією. Окрім цього, вказані обставини не залежали від позивача та не могли бути відомі позивачу на момент подання позову, а виникли у зв`язку з прийняттям нормативно-правового акту про реорганізацію органу, в якому мало відбутись таке поновлення.

Відтак, доводи апелянта щодо неправомірності прийняття судом першої інстанції заяви позивача про уточнення позовних вимог спростовані.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність спірних наказів, а тому такі підлягають скасуванню, а позивач поновленню з 27.06.2017 на посаді на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області (м.Львів, Залізничний район).

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновками суду попередньої інстанції щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року у справі № 813/2266/17 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 24 жовтня 2023 року