Справа № 420/7611/23
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/7611/23

Перша інстанція: суддя Левчук О.А.,

повний текст судового рішення

складено 19.06.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Косцової І.П.,

суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.02.2023 року №41 щодо відмови в призначені пенсії за віком на пільгових умовах;

зобов`язати ГУПФ України в м. Києві призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 16.02.2022 року.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу позивача період з 24.01.1984 року по 13.09.1988 року в сумі 4 роки 7 місяців 20 днів по трудовій книжці у зв`язку з виправленням дати звільнення. При цьому позивач зазначив, що порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію. Позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, більш того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволений частково.

Суд визнав протиправним та скасував рішення ГУПФ України в м. Києві №41 від 28.02.2023 року та зобов`язав відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 24.01.1984 року по 13.09.1988 року.

Також суд зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16.02.2022 року про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні частини позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію суд відмовив з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з того, що недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, ГУПФ України в м. Києві просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що відповідно до наданих позивачем до заяви документів, загальний страховий стаж складає 20 років 5 місяців 10 днів, пільговий стаж за Списком №2 враховано за періоди з 30.09.1988 по 18.04.1989, з 21.11.1991 по 16.06.1996 та складає 5 років 1 місяць 16 днів, що згідно норм чинного законодавства не є достатнім для призначенням пенсії.

На думку апелянта, пенсійним органом правомірно не враховано до страхового стажу період роботи з 24.01.1984 по 13.09.1988 у зв`язку з виправленням дати звільнення.

ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву не скористався.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.02.2022 року ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ України у м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (а/с 89-90).

29 квітня 2022 року пенсійним органом прийнято рішення №2600-0208-8/43205 про відмову у призначенні пенсії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року по справі № 420/11687/22, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ст.114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 16.02.2022 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах (Список №2) період роботи ОСОБА_1 з 30.09.1988 по 18.04.1989 та з 21.11.1991 по 16.06.1996 за Списком №2; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.02.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням висновків суду.

28 лютого 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення №41, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу за списком №2 (6 років 3 місяців) та страхового стажу (28 років) (а.с. 94).

Підставою відмови у призначенні пенсії позивачу стало не зарахування відповідачем до страхового стажу періоду роботи позивача з 24.01.1984 по 13.09.1988 у зв`язку з виправленням дати звільнення у трудовій книжці.

Вважаючи таки дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок.

При цьому, в жовтні 2017 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, яким доповнено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV розділом XIV-1, який містить, зокрема, пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно пункту 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №13-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку з чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Згідно ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому, положення приписів Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до ГУПФ України в м. Києві із заявою про призначення пенсії, ОСОБА_1 надано до пенсійного органу трудову книжку НОМЕР_1 (а.с. 84-85).

Згідно записів в трудовій книжці позивач в період з 24.01.1984 року по 13.09.1988 року працював на посаді слюсаря-інструментальника.

При цьому, записи про прийняття на роботу та про звільнення з роботи за вказаний період в трудовій книжці мають посилання на відповідні накази, на підставі яких вони внесені.

Апеляційний суд зауважує, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 12 вересня 2022 року у справі № 569/16691/16-а.

Більш того, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що записи в трудовій книжці НОМЕР_1 , заведеної на ім`я ОСОБА_1 , щодо роботи в період з 24.01.1984 року по 13.09.1988 року, були визнані недостовірними, відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суду не надано.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що дії ГУПФ України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 24.01.1984 року по 13.09.1988 року є протиправними, а тому слід зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача вказаний період роботи.

Окрім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо відсутності у позивача пільгового стажу за Списком №2, необхідного для призначення пенсії, оскільки рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року по справі № 420/11687/22, яке набрало законної сили, встановлено, що трудова книжка НОМЕР_1 від 14.08.1981 року має наступні записи: 11.09.1978 - 20.07.1981 - навчання (2 р. 10 м. 20 д.), 10.08.1981 - 13.11.1981 - робота електрозварником (3 м. 4 д.), 24.11.1981 - 14.11.1983 - служба в рядах радянської армії (1 р. 11 м. 21 д.), 30.09.1988 - 18.04.1989 - робота електрозварником (6 м. 19 д.), 06.05.1989 - 01.10.1990 - робота формівником ж/б конструкцій (1 р. 4 м. 26 д.), 02.10.1990 - 21.11.1991 - робота формівником ж/б конструкцій (1 р. 1 м. 20 д.), 23.08.1992 - 16.06.1996 - робота електрогазозварником (3 р. 9 м. 24 д.), 17.06.1996 - 01.03.2005 - робота електрогазозварником (8 р. 8 м. 15 д.).

Відтак, пільговий стаж позивача складає 20 років 8 місяців 29 днів, що є достатнім для призначення пільгової пенсії за списком №2.

При цьому, зазначені обставини не потребують окремого доказування, оскільки відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відмова відповідачу в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є протиправною, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 41 від 28.02.2023 року підлягає скасуванню.

Разом з тим, апеляційний суд також вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що в даному випадку відповідач наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень. З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню саме шляхом зобов`язання ГУПФ України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.02.2022 року про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції встановлено всі обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач І.П. Косцова
Судді Ю.В. Осіпов В.О. Скрипченко