Справа № 400/412/23
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/412/23

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,

повний текст судового рішення

складено 19.07.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченко К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року по справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 28 586,01 грн., -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

20 січня 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Миколаївській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 28 586,01 грн. на користь Держави в рахунок погашення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 24 897,54 грн., військового збору у розмірі 2117,30 грн. та єдиного податку у розмірі 1571,17 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в результаті неналежного виконання покладених законом на платника податків обов`язків у відповідача наявна непогашена податкова заборгованість у сумі 28 586,01 грн. з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного податку з фізичних осіб. Зазначений податковий борг всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не сплатила.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року позов Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001; ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованості у розмірі 27 014 (Двадцять сім тисяч чотирнадцять) гривень 84 копійки на користь держави в рахунок погашення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 24 897 (Двадцять чотири тисячі вісімсот дев`яносто сім) гривень 54 копійок та з військового збору у розмірі 2117 (Дві тисячі сто сімнадцять) гривень 30 копійок. Відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованості на користь держави в рахунок погашення податкового боргу із єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 1571 (одна тисяча п`ятсот сімдесят одна) гривня 17 копійок.

На вказане рішення суду Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року по справі №400/412/23 в частині відмовлення у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості і єдиного податку у розмірі 1571,17 грн.; прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву ГУ ДПС у Миколаївській області про стягнення податкового боргу з ФОП ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.02.2022 року №7 відповідач з 23.12.2011 року є зареєстрованим як фізична особа-підприємець (а.с. 8-9).

Відповідач подав контролюючому органу декларації про майновий стан і доходи, а саме:

- 10.02.2020 року за 2019 рік на суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 4506,84 грн. і з військового збору 375,57 грн. (а.с. 27-28);

- 15.02.2021 року за 2020 рік на суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб 7850,70 грн. і з військового збору 654,23 грн. (а.с. 29-30);

- 10.02.2022 року за 2021 рік на суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб 13 050,00 грн., з військового збору 1087,5 грн. і з єдиного внеску 15 950,00 грн. (а.с. 31-32).

Крім цього, на підставі акта камеральної перевірки від 19.05.2021 року №3539/14-29-24-03/ НОМЕР_1 (а.с. 38-39) позивач прийняв податкове повідомлення-рішення від 07.07.2021 року №403 (форма «Ш») (а.с. 33-35), яким встановлено факт несвоєчасності сплати авансового внеску з єдиного податку згідно із заявою про застосування спрощеної системи оподаткування від 14.09.2018 року №13330 за період з жовтня 2018 року по червень 2019 року на загальну суму 2715,6 грн., а також застосовано штраф у сумі 1357,80 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення він не отримав у зв`язку «із закінченням терміну зберігання», що підтверджується довідкою установи поштового зв`язку (ф. 20) (а.с. 36) і рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (ф. 119) №939 (а.с. 37).

Вищезазначені ППР відповідач не оскаржив в адміністративному або судовому порядку.

Позивач виставив відповідачу податкову вимогу від 10.05.2019 року №36151-50 (форма «Ф») на суму 1809,61 грн (а.с. 12), яку він не отримав у зв`язку «із закінченням терміну зберігання», що підтверджується довідкою установи поштового зв`язку (ф. 20) і рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (ф. 119) № 906 (а.с. 13).

Зазначену податкову вимогу відповідач в адміністративному або судовому порядку не оскаржив.

Загальний розмір податкового боргу відповідача на день звернення позивача до суду щодо сплати єдиного податку фізичної особи третьої групи, податку з доходів фізичних осіб і військового збору становив 28 586,01 грн., що підтверджується відповідним розрахунком позивача (а.с. 10-11) та витягами з інтегрованої картки платника (а.с. 18-20).

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом щодо стягнення податкового боргу.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 56.11 статті 56 ПК України закріплено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості на користь Держави в рахунок погашення податкового боргу із єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 1571,17 грн., суд першої інстанції виходив з того, що згідно з підпунктом 10.1.2 пункту 10.1 статті 10 ПК України єдиний податок належить до місцевих податків.

Пунктом 10.5 статті 10 ПК України передбачено, що зарахування місцевих податків та зборів до відповідних бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Відповідно до пунктів 19 частини першої статті 64 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад належать місцеві податки та збори, що сплачуються (перераховуються) згідно з Податковим кодексом України.

Таким чином, як зазначає суд першої інстанції, єдиний податок, як місцевий податок, належать до доходів загального фонду бюджетів територіальних громад.

Тому, на думку суду першої інстанції, єдиний податок, підлягає стягненню на користь відповідної територіальної громади (місцевого бюджету), а не на користь Держави (Державного бюджету України), про що просить позивач.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення податкового боргу з єдиного податку не підлягають задоволенню, оскільки позивач просить стягнути його на користь держави, а не відповідної територіальної громади.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення податку на доходи фізичних осіб і військового збору на користь держави, суд першої інстанції зазначив, що вона, враховуючи пункт 2 частини другу статті 29 Бюджетного кодексу України, підлягає задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідач подав 10.02.2020 року, 15.02.2021 року і 10.02.2022 року податкові декларації про майновий стан і доходи відповідно за 2019, 2020 і 2022 роки (а.с. 27-32) на загальну суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 25 407,54 грн., з військового збору 1087,50 грн., які він згідно з пунктом 179.7 статті 179 ПК України зобов`язаний був сплатити відповідно до 01.08.2020 року, 01.08.2021 року і 01.08.2022 року.

Враховуючи пункт 56.11 статті 56 ПК України, вищезазначені грошові зобов`язання вважається узгодженими, і вони не підлягають оскарженню.

Згідно з абзацом першим пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Колегією суддів встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 07.07.2021 року №403 (форма «Ш») (а.с. 33-35) надсилалось відповідачу засобами поштового зв`язку, яке він не отримав. Причиною невручення зазначено: «із закінченням терміну зберігання», що підтверджується довідкою установи поштового зв`язку (ф. 20) (а.с. 36) і рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (ф. 119) №939 (а.с. 37).

Відповідно до абзацу другого пункту 42.5 статті 45 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відтак, відповідні податкові повідомлення-рішення вважаються врученими відповідачу у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

В судовому та адміністративному порядку, у встановлені чинним законодавством терміни, податкові повідомлення-рішення відповідачем не оскаржені, а тому зазначені у них суми податкових зобов`язань підлягають сплаті протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкових повідомлень-рішень, і вважаються узгодженими.

Однак, у цей строк відповідач не сплатив відповідні суми податкових зобов`язань.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У зв`язку з виникненням у відповідача податкового боргу позивач виставив йому податкову вимогу від 10.05.2019 року №36151-50 (форма «Ф») на суму 1809,61 грн. (а.с. 12), яку він не отримав, причина невручення: «із закінченням терміну зберігання», що підтверджується довідкою установи поштового зв`язку (ф. 20) і рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (ф. 119) №906 (а.с. 13).

Згідно до вимог пункту 42.5 статті 45 ПК України така податкова вимога вважається врученою відповідачу у день, зазначений службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Зазначена податкова вимога на цей час не відкликана. Відповідач не звертався до позивача із заявами про розстрочення або відстрочення податкового боргу.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач суму податкового боргу у визначені строки не сплатив. Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження сплати відповідачем заборгованості станом на день розгляду цієї справи до суду першої та апеляційної інстанцій ні з боку відповідача, ні з боку позивача не надійшло.

Отже, суми грошових зобов`язань відповідача з єдиного податку в розмірі 1571,17 грн, з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 24 897,54 грн і з військового збору в розмірі 2117,30 грн вважаються узгодженими та є податковим боргом.

Згідно із підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України (у редакції, чинній на день подання позивачем позову) контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 41.4 статті 41 ПК України встановлено, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.

Згідно з підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України до контролюючих органів відносяться податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи).

Отже, позивач має повноваження на звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу.

Відповідно до пункту 95.2 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Податкова вимога отримана відповідачем 14.06.2019 року (а.с. 13), а позов поданий 19.01.2023 року.

Таким чином, позивач звернувся до суду з цим позовом з дотриманням вимог статті 95 ПК України.

Разом з тим, у позовній заяві позивач просить стягнути з ФОП ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 28 586,01 грн. на користь Держави в рахунок погашення податкового боргу, зокрема, єдиний податок у розмірі 1571,17 грн.

Згідно з підпунктом 10.1.2 пункту 10.1 статті 10 ПК України єдиний податок належить до місцевих податків.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що стягнути заборгованість в рахунок погашення податкового боргу із єдиного податку з фізичних осіб на користь Держави, означає - на користь Державного бюджету України, без врахування місцевих бюджетів, які є складовою частиною бюджетної системи держави України, а територіальні громади є структурної частиною Держави. Колегія суддів зазначає, що місцеві бюджети є складовою частиною бюджетної системи держави Україна.

Вимогами п.5. ч.1. ст.2 Бюджетного кодексу України визначено, що «бюджетна система України - сукупність державного бюджету та місцевих бюджетів, побудованих з урахуванням економічних відносин, державного і адміністративно-територіальних устроїв і врегульована нормами права.

Бюджет - план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються відповідно органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду (ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України).

Вимогами ст.5 визначено, що структура бюджетної системи України складається з 1) державного бюджету, 2) місцевих бюджетів: а) бюджету Автономної Республіки Крим; б) обласних бюджетів; в) районних бюджетів; г) бюджетів місцевого самоврядування.

Також колегія суддів зазначає, що вимогами п.95.1 ст.95 ПК України прямо зазначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі ї недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває податковій заставі.

Крім того, судова практика прийняття рішень, про задоволення позовів про стягнення податкового боргу, містить у резолютивній частині формулювання: «стягнути в дохід Держави податковий борг в загальній сумі...» без зазначення виду бюджету.

Вимогами ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок виплати стягнутих грошових коштів. Грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки. Грошові кошти, стягнуті до Державного бюджету України або місцевих бюджетів, перераховуються в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13 січня 2021 року у справі №819/1399/17, враховуючи, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості встановлених ПК України, тощо.

Отже, предметом доказування у даній справі є обставини, зокрема, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку.

Такими обставинами у розумінні ПК України є наявність податкового боргу, який виник на підставі несплати узгодженого грошового зобов`язання платника податку, яку він повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання.

Вищенаведене свідчить, що факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедур стягнення якого визначається законом.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає помилковими твердження суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу з єдиного податку не підлягають задоволенню, оскільки позивач просить стягнути його на користь Держави, тобто Державного бюджету України, а не відповідної територіальної громади (місцевого бюджету).

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з вимогами ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, колегія суддів вважає, що позов Головного управління ДПС у Миколаївській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу підлягає задоволенню в повному обсязі, зокрема, в частині стягнення заборгованості по сплаті єдиного податку, який відноситься до різновиду доходу Держави. Стягнення слід провести в дохід місцевого бюджету органу місцевого самоврядування за місцем реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року по справі №400/412/23 за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 28 586,01 грн. скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованості на користь держави в рахунок погашення податкового боргу із єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 1571 (одна тисяча п`ятсот сімдесят одна) гривня 17 копійок та прийняти у цій частині нову постанову, якою задовольнити позовну вимогу.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) в дохід місцевого бюджету органу місцевого самоврядування за його місцем реєстрації, в рахунок погашення податкового боргу із єдиного податку з фізичних осіб, заборгованість у розмірі 1571 (одна тисяча п`ятсот сімдесят одна) гривня 17 копійок.

В решті рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року по справі №400/412/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька