Справа № 500/3699/23
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3699/23

23 жовтня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними та скасування наказів, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Тернопільського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі-Відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі-Відповідач 2), Військової частини НОМЕР_2 (далі-Відповідач 3) в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. начальника Тернопільського об`єднаного міського ТЦК та СП в частині призову 26.02.2022 на військову службу по мобілізації у ЗСУ на підставі Указу Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Тернопільського об`єднаного міського ТЦК та СП від 04.05.2022 №74 в частині направлення ОСОБА_1 у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ про переведення ОСОБА_1 з ВЧ НОМЕР_1 до ВЧ НОМЕР_2 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_2 №141 від 19.05.2022 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він був засудженим 23.02.2007 року Тернопільським міськрайонним судом у справі №347/404/21 за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 162, КК України до 8 років позбавлення волі. Про наявність у нього судимості за вчинення вищезазначеного злочину він повідомляв представників Тернопільського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки під час його мобілізації, а тому вважає що його призов на військову службу є незаконним.

Оскільки позивач вважає, що не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, такий наказ в частині, що стосується його, є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 06.07.2023 залишено позовну заяву без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

12.07.2023 представник позивача надіслав до суду заяву про поновлення строку звернення.

Ухвалою суду від 24.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено у справі судове засідання на 29.08.2023.

Від представника позивача 28.07.2023 надійшло клопотання про витребування доказів.

18.08.2023 від Тернопільського ОМ ТЦК та СП на адресу суду надійшли відзив на позовну заяву та клопотання про застосування строків позовної давності.

У відзиві відповідач 1 зазначає, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства та не порушив жодні права позивача, адже у зв`язку із викликом позивача до військкомату 03.05.2022, наступного дня його було зараховано в команду ВЧ НОМЕР_1 та направлено в розпорядження командира зазначеної військової частини. Саме тому, 04.05.2023 було зроблено запис про зняття позивача з військового обліку. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Протокольною ухвалою без виходу в нарадчу кімнату від 29.08.2023 частково задоволено клопотання позивача від 28.07.2023 та витребувано у Відповідача 2 та Відповідача 3 визначений перелік документів. Розгляд справи відкладено на 21.09.2023.

29.08.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Військової частини НОМЕР_1 , у якому відповідач 2 позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні.

Зазначає, що позивач не надавав жодних підтверджуючих документів, відповідно до яких він мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та за час перебування у ВЧ НОМЕР_1 (а саме: з 06.05.2022 по 18.05.2022) не звертався до командування з приводу скарг на здоров`я та/або з інших питань, що перешкоджало чи забороняло йому проходити військову службу.

01.09.2023 від Військової частини НОМЕР_2 до суду також надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач 3 зазначає, що позивач не звертався до командування ВЧ з письмовим рапортом про його виключення зі списків особового складу цієї ВЧ і йому було відмовлено в такому виключенні. А також акцентує увагу на тому, що під час призову позивач не надав жодного документа, який підтверджує його судимість і є підставою для зняття його з військового обліку. Відповідач вважає позовні вимоги необгрунтованими та безпідставними, просить в позові відмовити.

Від відповідача 1 до суду 11.09.2023 надійшли матеріали справи.

Протокольною ухвалою суду від 21.09.2023 без виходу в нарадчу кімнату відмовлено у задоволенні клопотання відповідачів про залишення позову без розгляду, позивачу поновлено строк звернення до суду та відкладено розгляд справи на 23.10.2023.

Сторони у судове засідання 23.10.2023 не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи судом. Про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що 05.05.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу було видано мобілізаційне розпорядження від 04.05.2022, на підставі якого останній відбув до ВЧ НОМЕР_1 у якій проходив навчання. Після цього був переведений до ВЧ НОМЕР_2 і наказом командира ВЧ НОМЕР_2 №141 від 19.05.2022 був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , де і зараз проходить військову службу.

Позивач вважає, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, оскільки у військовому квитку є проставлена відмітка про те, що він знятий з обліку. Однак, вже в травні 2023 позивача повторно викликали до ІНФОРМАЦІЯ_2 та, після визначення ступеня придатності до військової служби, зараховано до Військової частини НОМЕР_1 та направлено в розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується Витягом з наказу №74 від 04.05.2022. Наказом №114 від 06.05.2022 позивача зараховано до списків особового кладу ВЧ НОМЕР_1 . В подальшому, згідно Витягу з наказу №126 від 18.05.2022, позивача направлено для подальшого проходження військової служби в розпорядження командира ВЧ НОМЕР_2 .

Позивач вважає такі накази відповідачів протиправними та такими, що порушують його конституційні права, а тому звернувся з даним позовом до суду.

У зв`язку з такими обставинами представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992р. №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частин 2-4 статті 2 Закону 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини шостої статті 2 Закону №2232-ХП видами військової служби, зокрема є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі Закон №3543-XII в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для громадян, призваних на військову службу піл час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу. Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.

Відповідно до ч.9 cт. 14 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на районні (міські) комісії з питань приписки покладаються:

- організація і проведення медичного огляду допризовників, які викликаються на комісію, визначення їх придатності для військової служби:

- виявлення і попередній відбір кандидатів для направлення до вступу на навчання у вищих військових навчальних закладах або військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;

- направлення призовників, придатних за медичними та іншими показниками, для проходження підготовки з військово-технічних спеціальностей;

- направлення для медичного огляду до призовної комісії Автономної Республіки Крим, обласних або Київської міської призовних комісій призовників, яких визнано непридатними до військової служби за станом здоров`я, та таких, що виявили незгоду з результатами медичного огляду;

-прикріплення до лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання громадян України, яких визнано під час приписки тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я, та таких, що потребують обстеження або медичного нагляду. Відвідування лікувально- профілактичних закладів згідно з рішенням комісії з питань приписки для громадян-допризовників обов`язкове;

-прикріплення до відповідних закладів освіти громадян України, які мають низьку освітню підготовку або не володіють чи недостатньо володіють державною мовою;

-організація роботи з вивчення особистості призовників, їх морально-ділових якостей та сімейного стану;

- зняття з військового обліку призовників та взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких:

-за станом здоров`я визнано непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час;

-раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання.

Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 10 статті 14 Закону №2232-ХІІ за результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності комісія з питань приписки може прийняти одне з таких рішень:

- придатний для військової служби та попередньо призначений до служби у Збройних Силах України чи іншому військовому формуванні;

- тимчасово непридатний до військової служби, потребує лікування;

- підлягає направленню на додаткове медичне обстеження та проведення повторного медичного огляду (із зазначенням дати проведення);

- непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, підлягає взяттю на облік військовозобов' язаних;

- непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягає виключенню з військового обліку;

- підлягає взяттю' на військовий облік військовозобов`язаних як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі, обмеження волі, арешту, виправних робіт за вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості, у тому числі із звільненням від відбування покарання;

- підлягає виключенню з військового обліку як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до cт. 23 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» законодавець чітко зазначив категорію осіб яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та особа, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов 'язані.

Згідно директиви Головнокомандувача ЗСУ від 24.02.2022, в умовах режиму воєнного стану територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки доведено завдання щодо спрощеного порядку призову громадян по мобілізації до військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України, згідно якою ступінь придатності до військової служби громадян, які призначаються на доукомплектування в/ч сил територіальної оборони, здійснюється в обсязі тілесного огляду шляхом опитування скарг та заяв, а призов здійснюється за паспортом громадянина України.

Згідно пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються, зокрема, підстави звільни ння з військової служби.

З моменту набуття особою статусу військовослужбовця, під час воєнного стану звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, можливо лише за наявності підстав, передбачених частиною четвертою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ.

У цій справі позивач оскаржує протиправний, як на його думку, наказ відповідача про призов на військову службу за мобілізацією.

Що стосується даних спірних правовідносин, то суд зазначає наступне.

Позивач був засудженим 23.02.2007 року Тернопільським міськрайонним судом у справі №347/404/21 за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 162, ч.2 ст. 186 КК України до 8 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 27.06.2,007 року вирок суду було змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_1 із ч.2 ст.162 КК України на ч. 1 ст.162 КК України із призначенням йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 23.02.2007 року в частині засудження ОСОБА_1 за ч.2 ст.186 КК України - скасовано, а кримінальну справу в цій частині -

закрито, у зв`язку з відсутність в діях ОСОБА_1 складу злочину. Вважати засудженим ОСОБА_1 за ч.3 ст. 152 КК України до 8 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК У країни, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_1 за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.152 та ч.І ст.162 КК України покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.05.2023 позивач пройшов медичну комісію при Тернопільському ОМ ТЦК та СП та був визнаний придатним до військової служби, після чого, 04.05.2023 Відповідачем 1 було винесено наказ №74 щодо призову та направлення для проходження служби ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 .

Суд не погоджується з твердженням позивача щодо протиправності наказу щодо його мобілізації, оскільки такої правової підстави для територіальних центрів комплектації як не здійснювати мобілізацію в зв`язку із тим, що особа має судимість, яка пов`язана з позбавленням волі - в Законі відсутня, а тому військовий комісаріат правомірно діяв та мобілізував позивача.

Також, варто зазначити, що до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження того, що під час вирішення питання про призов позивача на військову службу, позивач надав до центру комплектування документи щодо його засудження за тяжкий злочин.

Критично суд оцінює і пояснення позивача стосовно того, що він неодноразово повідомляв відповідача 1 щодо наявності у нього судимості, так як жодних доказів на підтвердження своїх слів позивач суду не надав.

Відсутні також і докази на підтвердження того, що як до призову на військову службу, так і у період її проходження у військовій частині НОМЕР_2 та НОМЕР_1 позивач звертався до начальника центру комплектування чи командира із заявою чи рапортом щодо інформування останніх про факт його засудження за тяжкий злочин.

Відповідач-2 не отримував від позивача копії вироку про засудження позивача, останній не надав під час мобілізації Відповідачу-1 копії вироку про своє засудження, а тому Відповідач-1 правомірно здійснив мобілізацію позивача та виніс оскаржуваний наказ.

Таким чином, у відповідачів були відсутні будь-які дані щодо того, що станом на момент оголошення мобілізації та призову у воєнний час позивач був засуджений, оскільки скарги чи заяви щодо цього від позивача не надходили.

Окрім того, Законом передбачено, що комісія «може», а не «зобов`язана» виключити з військового обліку, і тому позовні вимоги є безпідставні та не аргументовані.

Таким чином, Тернопільський ОМ ТЦК та СП правомірно здійснював постановку на військовий облік Позивача, а тому усі твердження Позивача є безпідставні.

Щодо позовних вимог що стосуються визнання протиправними та скасування наказів командирів військових частин, то суд зазначає наступне.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У вітчизняній теорії права загальновизнано, що індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні такі ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

Індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер.

Оскільки ці накази є актами індивідуальної дії, тобто актами одноразового застосування, станом на час вирішення справи такі вичерпали свою дію внаслідок мобілізації позивача та зарахування його до Військової частини НОМЕР_1 , а згодом до Військової частини НОМЕР_2 .

Ці накази вже реалізовані, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.

У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності.

Зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.05.2021 у справі №9901/286/19, від 08.09.2021 у справі №816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14.07.2021 у справі №9901/96/21, від 27.10.2022у справі №П/9901/97/21.

Таким чином, спірні накази про зарахування до військової частини НОМЕР_1 та НОМЕР_2 як акти індивідуальної дії реалізовано їх застосуванням, а тому їх оскарження не є належним та ефективним способом захисту права позивача, оскільки скасування наказу не може привести до відновлення порушеного права.

Тому, суд приходить до висновку, що дані позовні вимоги є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Позивачем не доведено те, що він, у встановленому законом порядку, звертався до командира з відповідним рапортом. Відповідач також стверджує про відсутність будь-яких рапортів, наданих позивачем.

Аналіз доводів, зазначених у позовній заяві з цього приводу дозволяє суду прийти до висновку, що позивач взагалі не звертався з рапортами до Відповідачів.

А тому, з урахуванням викладеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За положеннями статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Тернопільський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 );

Головуючий суддя Осташ А.В.