Справа № 320/18275/23
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року Київ Справа №320/18275/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України у зарахуванні полковнику поліції ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), начальнику 3-го відділу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, пільгової вислуги років, сформованої за періоди служби з 29 червня 2000 року по 15 січня 2021 року та з 01 лютого 2023 року по 18 липня 2014 року, до календарної вислуги років та до стажу служби в поліції для встановлення поліцейському набавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію", протиправною;

- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати полковнику поліції ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), начальнику 3-го відділу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію", до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та додаткової оплачуваної відпустки, період пільгової вислуги років, який сформований з періодів з 29 червня 2000 року по 15 січня 2021 року та з 01 лютого 2023 року по 18 липня 2014 року та складає у пільговому обчисленні 18 років 00 місяців 07 днів, та встановити надбавку з урахуванням періоду пільгової вислуги років;

- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України полковнику поліції ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), начальнику 3-го відділу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським а членам їхніх сімей" до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, за вислугу років сформовану за періоди служби з 29 червня 2000 року по 15 січня 2021 року та з 01 лютого 2023 року по 18 липня 2014 року - у загальній кількості 18 років 00 місяців 07 днів в пільговому обчисленні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він у період 29 червня 2000 року по 15 січня 2021 року та з 01 лютого 2023 року по 18 липня 2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ та з 13.01.2017 в Національній поліції України, а з 16.05.2017 дотепер у Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України.

У період служби з 29 червня 2000 року по 15 січня 2021 року та з 01 лютого 2023 року по 18 липня 2014 року обіймав посади, час проходження служби на яких зараховується на пільгових умовах з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до відповідача з рапортом про зарахування йому до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислуги в пільговому обчисленні до стажу служби в поліції періоди служби з 29 червня 2000 року по 15 січня 2021 року та з 01 лютого 2023 року по 18 липня 2014 року загальною кількістю 18 років 00 місяців 07 днів, а також провести відповідні перерахунки його грошового забезпечення з урахуванням періоду пільгової вислуги років відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію".

Однак, за результатами розгляду вказаного рапорту, на думку позивача, відповідач протиправно, за відсутності на те законних підстав відмовив йому в зарахуванні до вислуги років та стажу служби в поліції вислуги років в пільговому обчисленні в загальній кількості 18 років 00 місяців 07 днів.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача з підстав їх необґрунтованості.

Відповідач в обґрунтування своєї позиції зазначив, що Наказом Департаменту від 23.10.2019 № 4 о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 призначено з 23.10.2019 у порядку переведення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України начальником 1-го відділу (силового забезпечення та захисту свідків) 3-го управління (оперативно-розшукових заходів) Департаменту.

Відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" у вказаному вище наказі Департаменту, позивачу станом на 23.10.2019 було встановлено стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки - 20 років 04 місяці 21 день.

Наказом Департаменту від 21.02.2022 № 74 о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 призначено в порядку переведення начальником 3-го відділу (силового забезпечення та захисту свідків) Департаменту.

Позивач звернувся до Департаменту з рапортом щодо здійснення перерахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, сформованої за періоди з 29.06.2000 по 15.01.2001 та з 01.02.2003 по 18.07.2014, в загальній кількості 18 років 00 місяців 07 днів.

Відповідач вказує, що у зазначеному рапорті позивачем не було порушено питання в зарахуванні пільгової вислуги років до календарної для призначення пенсії, окрім того, винесення наказу про звільнення зі служби в поліції є обов`язковою передумовою для обрахунку календарної вислуги років в тому числі для призначення пенсії, а ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Департаментом, а відтак передумови для обрахунку календарної вислуги років відсутні.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зарахування до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні в загальній сумі 18 років 00 місяців 07 днів є передчасними та спрямовані на захист ще фактично не порушених прав позивача, оскільки відсутня обов`язкова передумова такого обрахунку стажу, яка, передбачена ст. 12 Закону № 2262-ХІІ - винесення наказу про звільнення позивача зі служби в поліції.

Зважаючи на викладене вище, листом Департаменту від 21.03.2023 № 3539/55/01-2023 позивачу повідомлено, що відповідно до вимог чинного законодавства, відсутні підстави для зарахування пільгової вислуги років до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції.

Департамент вважає, що позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, у позовній заяві не надано жодних доказів порушення прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1 , позовні вимоги про зарахування позивачу пільгової вислуги років до календарної вислуги років та до стажу служби в поліції - безпідставні та необґрунтовані, оскільки, відповідно до норм чинного законодавства, зазначених у даному відзиві, Департамент не має правових підстав для зарахування позивачу пільгової вислуги років до календарної вислуги років та до стажу служби в поліції.

Таким чином дії Департаменту відповідають вимогам закону, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Позивачем надано суду відповідь на відзив, в якій він зазначив, що в основі наведених у позовній заяві правових доводів, на яких ґрунтується правова позиція у даному спорі, є судова практика з аналогічних за змістом справах, у тому числі - апеляційної інстанції, тексти судових рішень у яких є у вільному для ознайомлення доступі в Єдиному реєстрі судових рішень, зокрема, в, Постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 року, якою залишено в силі Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 31 жовтня 2022 року у справі №640/7421/21; Постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січі 2023 року, якою залишено в силі Рішення Окружної адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року у справі №640/3813/21; Рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у справі №400/4256/23, яке набрало законної сили; Рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 травня 2023 року у справі №400/2102/23.

З урахуванням викладеного, вважає свої позовні вимоги правомірними і обґрунтованими та просить суд позов задовольнити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 6 червня 2023 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позов, відповідь на відзив, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ перебував з 05.08.1996 року, у періоди з 29 червня 2000 року по 15 січня 2001 року та з 01 лютого 2003 року по 18 липня 2014 року обіймав посади оперуповноваженого карного розшуку та спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, на даний час обіймає посаду начальника 3-го відділу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Період проходження служби з 29 червня 2000 року по 15 січня 2001 року та з 01 лютого 2003 року по 18 липня 2014 року на посадах оперуповноваженого карного розшуку та спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ підтверджується Послужним списком ОСОБА_1

18 липня 2014 року позивач звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням, вислуга років на момент звільнення склала в календарному обчисленні - 17 років 11 місяців 13 днів, а у пільговому обчисленні - 23 роки 11 місяців 13 днів, що також підтверджується Послужним списком ОСОБА_1 .

З 13.01.2017 року позивач проходить службу в Національній поліції України, а з 23.10.2019 року у Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Наказом Департаменту від 23.10.2019 № 4 о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 призначено з 23.10.2019 у порядку переведення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України начальником 1-го відділу (силового забезпечення та захисту свідків) 3-го управління (оперативно-розшукових заходів) Департаменту.

Наказом Департаменту від 21.02.2022 № 74 о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 призначено в порядку переведення начальником 3-го відділу (силового забезпечення та захисту свідків) Департаменту.

Вищезазначені обставини справи підтверджуються наданими до матеріалів справи доказами, зокрема відомостями з трудової книжки, копією послужного списку, витягом з наказу від 23.10.2029 №4 о/с "По особовому складу" на наказу від 21.02.2022 №72 о/с "По особовому складу".

13 березня 2023 року позивач звернувся з рапортом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо здійснення, на підставі статті 78 Закону України "Про Національну поліцію", перерахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та на надання додаткової оплачуваної відпустки із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, сформованої, як вище зазначено, за періоди проходження служби з 29 червня 2000 року по 15 січня 2001 року та з 01 лютого 2003 року по 18 липня 2014 року та встановлення відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" надбавки за стаж служби в поліції з урахуванням періодів пільгової вислуги років, сформованих за вищевказані періоди у загальній кількості 18 років 00 місяців 07днів.

За результатами розгляду поданого рапорту, листом №3539/55/01-2023 від 21.03.2023 року відповідач повідомив, що на даний час здійснити відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" перерахунок стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, сформованої за періоди з 29 червня 2000 року по 15 січня 2001 року та з 01 лютого 2003 року по 18 липня 2014 року та встановити відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" надбавку за стаж служби в поліції із урахуванням періодів пільгової вислуги років, сформованої за періоди з 29 червня 2000 року по 15 січня 2001 року та з 01 лютого 2003 року по 18 липня 2014 року у загальній кількості 18 років 00 місяців 07 днів - не має можливості. Вислуга років у пільговому обчисленні буде обрахована відповідно до постанови при звільненні зі служби в поліції. Іншого законодавством України не передбачено.

Вважаючи відмову відповідача в зарахуванні пільгової вислуги років, сформованої за період з 29 червня 2000 року по 15 січня 2001 року та з 01 лютого 2003 року по 18 липня 2014 року у загальній кількості 18 років 00 місяців 07 днів, до календарної вислуги років, а також до стажу служби в поліції для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, та надання додаткової оплачуваної відпустки відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" противоправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001 та від 13.03.2012 № 6-рп/2012 висловив позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів: закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, зміст правовідносин, зокрема, прав та обов`язків особи, не може змінюватися зі зміною законодавчих норм.

З урахуванням наведеного, право позивача на зарахування при обчисленні вислуги років на пільгових умовах часу проходження служби в спеціальних підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ визначаються за тими правилами, які були чинними на момент виникнення відповідного права.

Відповідно до пп. 4.1.6 п. 4.1 розділу 4 Порядку № 393 стаж роботи працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби у вищезазначених підрозділах згідно з переліком посад, визначених Міністром внутрішніх справ України.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14.11.2007 №431 "Про затвердження Переліку посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби", затвердженого в Міністерстві юстиції України 5 грудня 2007 р. за № 1350/14617, затверджено перелік посад, до якого включено посаду "оперуповноважений", "старший уповноважений"," заступник начальника відділу", "заступник начальника управління".

Відповідно до абз. 3 п.1 Порядку № 393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно з абз 9 пп. в п. 3 Порядку № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця у підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ з охорони дипломатичних і консульських представництв іноземних держав, у підрозділах Управління державної охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.

За встановлених обставин та враховуючи послужний список позивача, суд дійшов висновку, що період служби позивача за період з 29 червня 2000 року по 15 січня 2021 року та з 01 лютого 2023 року по 18 липня 2014 року підлягає зарахуванню до вислуги років на пільгових умовах відповідно до п.3 Порядку № 393 з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяці.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б - д , ж статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

- по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

- з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Відповідно до ст. 171 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених правових норм у поєднанні з положеннями Порядку № 393 дає передумови для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат.

Відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. До стажу служби в поліції зараховуються, зокрема: служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду. Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення. Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

З огляду на зазначене, оскільки стаж служби позивача в період з 29 червня 2000 року по 15 січня 2021 року та з 01 лютого 2023 року по 18 липня 2014 року підлягає зарахуванню до вислуги років відповідно до пункту 3 Порядку №393, то він відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" мав бути врахований до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.

Враховуючи те, що відповідач мав врахувати до стажу служби позивача в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки період пільгової вислуги років, сформованої за період 29 червня 2000 року по 15 січня 2021 року та з 01 лютого 2023 року по 18 липня 2014 року у загальній кількості 18 років 00 місяців 07 днів, водночас навіть після подання позивачем рапорту відповідного зарахування не здійснив, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування відмови Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, оформленої листом від 21.03.2023 №3539/55/01-2023 "Про надання інформації." та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та зарахувати відповідно до статті 78 Закону України "Про національну поліцію" стаж служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, із зарахуванням періоду пільгової вислуги років сформованої за період з 29 червня 2000 року по 15 січня 2021 року та з 01 лютого 2023 року по 18 липня 2014 року в загальній кількості 18 років 00 місяців 07 дні та встановити надбавку з урахуванням періоду пільгової вислуги років.

Водночас, що стосується вимог позивача про визнання протиправною відмови Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України у зарахуванні позивачу пільгової вислуги років до його календарної вислуги років та зобов`язання Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України здійснити перерахунок та зарахувати до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період з 29 червня 2000 року по 15 січня 2021 року та з 01 лютого 2023 року по 18 липня 2014 року, суд погоджується з доводами відповідача в тій частині, що у своєму рапорті від 13 березня 2023 року позивач не просив зарахувати йому пільгову вислугу років до календарної вислуги.

З матеріалів справи, а саме з рапорту від 13.03.2023 вбачається, що позивач просив лише здійснити перерахунок відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, сформованої за період з 29 червня 2000 року по 15 січня 2021 року та з 01 лютого 2023 року по 18 липня 2014 року та встановити відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" надбавку за стаж служби в поліції із урахуванням періоду пільгової вислуги років, сформованої за період з 29 червня 2000 року по 15 січня 2021 року та з 01 лютого 2023 року по 18 липня 2014 року у загальній кількості 18 років 00 місяців 07 днів.

Отже у задоволенні вимог позивача про визнання протиправною відмови Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України у зарахуванні позивачу пільгової вислуги років до його календарної вислуги років та зобов`язання Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України здійснити перерахунок та зарахувати до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період з 29 червня 2000 року по 15 січня 2021 року та з 01 лютого 2023 року по 18 липня 2014 року, суд погоджується з доводами відповідача в тій частині, що у своєму рапорті від 13 березня 2023 року позивач останнього не просив, у зв`язку з чим, - слід відмовити.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

З практики Європейського суду слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем під час звернення до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією про сплату №59898 від 24.05.2023.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 805 грн 20 коп. підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України у зарахуванні полковнику поліції ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), начальнику 3-го відділу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, пільгової вислуги років, сформованої за періоди служби з 29 червня 2000 року по 15 січня 2021 року та з 01 лютого 2023 року по 18 липня 2014 року до стажу служби в поліції для встановлення поліцейському набавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію", оформлену листом від 21.03.2023 №3539/55/01-2023 "Про надання інформації."

Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України зарахувати полковнику поліції ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), начальнику 3-го відділу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію", до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та додаткової оплачуваної відпустки, період пільгової вислуги років, який сформований з періодів з 29 червня 2000 року по 15 січня 2021 року та з 01 лютого 2023 року по 18 липня 2014 року, що складає у пільговому обчисленні 18 років 00 місяців 07 днів та встановити надбавку за стаж служби з урахуванням періоду пільгової вислуги років.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України () судовий збір у розмірі 805 (вісімсот п`ять) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.