Справа № 160/17254/22
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2023 року м.Дніпросправа № 160/17254/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у справі № 160/17254/22 (суддя Врона О.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову у виплаті грошової компенсації та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, оформлену листом №1/200зі/103/Лк-2022 від 29.09.2022 року, в обчисленні та виплаті грошової компенсації за невикористану щорічну оплачувану чергову відпустку ОСОБА_1 за період з 05.11.2014 року по 02.11.2020 року, а саме за шість років у кількості 270 діб;

- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну чергову відпустку за період з 05.11.2014 року по 02.11.2020 року, а саме за шість років у кількості 270 діб, у сумі 141173,77 грн., обчислену відповідно до Порядку №100.

Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що за період з 05.11.2014 - 02.11.2020 відповідачем протиправно не було проведено виплату компенсації за невикористані позивачем щорічні основні оплачувані відпустки після звільнення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 у даній справі позовні вимоги позивача були задоволені частково. Так, суд:

- визнав протиправною відмову Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області оформлену листом №1/200зі/103/Лк-2022 від 29.09.2022 року, щодо відмови обчислення та виплати грошової компенсації за невикористану щорічну оплачувану чергову відпустку ОСОБА_1 за період з 05.11.2014 року по 02.11.2020 року;

- зобов`язав Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну чергову відпустку за період з 05.11.2014 року по 02.11.2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. У скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає, що відсутні правові підстави для визначення позивачу складових (видів) грошового забезпечення та їх розміру станом на день його звільнення з органів внутрішніх справ - 02.11.2020року, зокрема, надання ОСОБА_1 чергових та додаткових відпусток за 2015-2020 роки, а також, що визначити розмір грошової компенсації за дні відпусток у вказаний період неможливо.

Позивач своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача не скористався. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивач не оскаржив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 04.11.2014 №426 о/с підполковник міліції ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1682-VІІ та пунктом 62 "а" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ на підставі наказу МВС України від 27.10.2014 №2239 о/с.

Постановою Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №804/19775/14 визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 27 жовтня 2014 року №2239 о/с "По особовому складу" в частині звільнення полковника міліції ОСОБА_1 заступника начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (з поставленням на військовий облік).

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області від 04 листопада 2014 року №426 о/с "По особовому складу" щодо звільнення полковника міліції ОСОБА_1 заступника начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (з поставленням на військовий облік).

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України та Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника ГУ МВС України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки з 04 листопада 2014 року.

На виконання вказаної постанови наказом МВС України від 02.09.2020 №641 "Про особовий склад" скасовано наказ МВС України від 27.10.2014 №2239 о/с в частині звільнення полковника міліції ОСОБА_1 , заступника начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (з поставленням на військовий облік), поновлено ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки з 04.11.2014 .

Наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області в 01.11.2020 №6 о/с ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних сил через скорочення штатів з 02.11.2020 року.

Вислуга років на день звільнення склала 26 років 01 місяць 10 днів, у пільговому обчисленні: 26 років 08 місяців 08 днів.

Відповідно до наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №7 о/с від 23.11.2020 пункт наказу від 02.11.2020 №6 о/с змінено, наказано вважати ОСОБА_1 звільненим за тим же пунктом, з того ж числа, з вислугою років 20 років 01 місяць 12 днів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду №804/19775/14 від 10.12.2020 стягнуто з Головного управління МВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 листопада 2014 року по 31 серпня 2018 року (включно) у розмірі 463 628 грн. (чотириста шістдесят три тисячі шістсот двадцять вісім) без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі №160/17222/20, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.07.2021, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області в особі ліквідаційної комісії №7 о/с "По особовому складу" від 23.11.2020 року в частині зміни наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №6 о/с від 02.11.2020 року про звільнення полковника міліції ОСОБА_1 заступника начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки, з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України (з поставленням на військовий облік), з 02.11.2020 року за тим же пунктом, з того ж числа, однак з вислугою 20 років 01 місяць 12 днів.

Зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області надіслати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №6 о/с від 02.11.2020 року та матеріали для обчислення і виплати пенсії ОСОБА_1 в Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області.

На підставі судового рішення наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 26.08.2021 №9 визначено вислугу років ОСОБА_1 на день звільнення, яка складає: 26 років 01 місяць 10 днів, у пільговому обчисленні - 26 років 08 місяців 08 днів.

Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області" направлені матеріали для призначення, обчислення і виплати пенсії позивачу.

В день звільнення позивача 02.11.2020 Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України в Дніпропетровській області не було здійснено нарахування і виплату грошової компенсації за невикористані щорічні основні оплачувані відпустки за період з 04.11.2014 по 02.11.2020.

22.09.2022 ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив надати відомості щодо здійснення йому нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних основних оплачуваних відпусток за період з 05.11.2014 по 02.11.2020 року. В разі не здійснення виплати, провести нарахування і виплату грошової компенсації.

Листом №1/200зі/103/Лк-2022 від 29.09.2022 Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в Дніпропетровській області повідомила, що на теперішній час усі законодавчі та нормативно-правові акти, які регулюють питання структури, розмірів, порядку нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу територіальних органів внутрішніх справ втратили чинність. Таким чином, відсутні правові підстави для визначення складових (видів) грошового забезпечення та їх розміру станом на день звільнення з органів внутрішніх справ - 02 листопада 2020 року. Надання ОСОБА_1 чергових та додаткових відпусток за 2015-2020 роки, а також визначення сум грошової компенсації за дні відпусток за зазначений період неможливо.

Не погодившись з діями та рішенням Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не підтверджено використання позивачем щорічної відпустки за період з 05.11.2014 по 02.11.2020, як і не надано доказів виплати грошової компенсації за невикористану відпустку. Отже, при звільненні зі служби в поліції, яке мало місце 02.11.2020, позивач мав право отримати грошову компенсацію за невикористані щорічні основні оплачувані відпустки за період з 05.11.2014 по 02.11.2020.

Порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористану щорічну оплачувану чергову відпустку за період з 05.11.2014 по 02.11.2020 року. При цьому, суд не визначав кількість діб і конкретний розмір грошової компенсації, оскільки їх визначення належить до компетенції відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 45 Конституції України кожному, хто працює, гарантовано право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи, встановлені Законом України від 15.11.1996 №504/96-ВР "Про відпустки" (Закон №.504/96-ВР).

В ст. 4 Закону №.504/96-ВР визначені такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Частиною 1 ст. 24 Закону №.504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Аналогічні положення містяться в ч.1ст. 83 КЗпП України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України від 02.07.2015 "Про Національну поліцію" (Закон №580-VIII).

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону №580-VIII).

Згідно ч. 1 ст. 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Частинами 1-4 ст.93 Закону №580-VIII встановлено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

За приписами частин 9-11 ст. 93 Закону №580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Станом на дату звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначало Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 ( Положення №114).

Відповідно до п. 49. Положення №114 (в редакції від 07.11.2015 -на час звільнення особи) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки:

а) чергові;

б) короткострокові;

в) через хворобу;

г) канікулярні;

д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ;

є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.

Обчислення тривалості відпусток - подобове. Святкові дні, встановлені законодавством неробочими, до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно (п. 51 Положення №114).

Пунктом 56 Положення №114 передбачено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

У випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (Порядок №100).

Відповідно до п. 2 Порядку №100 (в редакції від 07.08.2015 - чинній на день звільнення) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень ч. 2, 3 ст. 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Верховний Суд у постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19 зауважив, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону № 580-VIII та Порядку № 260, питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України та Закону № 504/96-ВР. Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Одночасно, не передбачене позбавлення поліцейського права на відпустку, яку він уже отримав в попередньому календарному році. При цьому, за бажанням поліцейського, він може використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Тобто, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), не використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

За висновками Верховного Суду у постанові від 23.03.2023 у справі №540/3179/21, до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховуються, зокрема, час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням).

Таким чином, у разі поновлення працівника судом на роботі він має право використати щорічну основну відпустку за весь час вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням. При цьому, її тривалість визначається пропорційно з дати поновлення на роботі й до кінця його робочого року.

У випадку звільнення поновленого в результаті незаконного звільнення працівника, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні щорічної та додаткової відпустки, в кількості днів, розрахованих пропорційно до періоду вимушеного прогулу.

Подібний висновок також викладено і у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі №200/3/20-а.

Відповідачем не заперечується, що позивачем не використано право на щорічну відпустку за період з 05.11.2014 по 02.11.2020, виплата грошової компенсації за невикористану відпустку за спірні періоди позивачу не здійснювалася.

Таким чином, при звільненні зі служби, яке мало місце 02.11.2020, позивач мав право отримати грошову компенсацію за невикористані щорічні основні оплачувані відпустки з 05.11.2014 по 02.11.2020.

Колегія суддів критично відноситься до посилань відповідача в апеляційній скарзі на той факт, що позивач у період з 01.09.2018 по 20.06.2020 працював в ТОВ «Охорона Холдінг» (цей факт не заперечується позивачем), а отже в цей період не має права на виплату відповідної компенсації за невикористані відпустки як працівник органів внутрішніх справ.

Так, за рішенням суду, що набрало законної сили, позивача поновлено на службі в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - начальника міліції громадської безпеки з 04.11.2014, а звільнено у запас Збройних сил через скорочення штату з 02.11.2020року (вислуга років на день звільнення склала 26 років 01 місяць 10 днів, а у пільговому обчисленні 26 років 08 місяців 08 днів.

Суд першої інстанції, з урахуванням рішень судів, що набрали законної сили, щодо поновлення позивача на посаді та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вірно визначив період, за який відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористану щорічну чергову відпустку.

При цьому, суд не визначав кількість діб і конкретний розмір грошової компенсації, оскільки їх визначення належить до компетенції відповідача.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновки суду першої інстанції не спростовують.

Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у справі № 160/17254/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак