Справа № 420/16169/23
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хом`якової В.В., при секретарі Перебийніс Н.Ю.,

за участю представника позивача Бочевар М.П.,

представника відповідача Хамходера О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2023 №47 "Про результати службового розслідування" в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді "догани". Позовні вимоги обгрунтовані тим, що тим, що позивач з 26.02.2022 був призваний військовою частиною НОМЕР_2 на посаду командира 2-го стрілецького взводу 1 стрілецької роти. Під час призову та протягом усього періоду служби позивач не проходив медичного огляду військово-лікарської комісією. З наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2023 №47 "Про результати службового розслідування", матеріалами службового розслідування позивача не ознайомлювали. Після доведення до нього наказу командира В/ч НОМЕР_2 від 21.02.2023 № 30 подав рапорт 22.03.2023, яким повідомив, що відмова від виконання наказу пов`язана з низькою військовою та бойовою підготовкою особового складу, відсутністю бойового злагодження, виконати наказ згоден в силу своїх медичних можливостей, однак стан його здоров`я погіршився, психічно та морально виснажений. За час проходження служби позивач та його позивач не направлявся командуванням для участі у практичних стрільбах, заходах щодо бойової підготовки, тактики ведення бою, тактичної медицини тощо. Фактично в роті було відсутнє керівництво, що свідчить про низький рівень морально-психологічного стану особового складу, відсутність бойового злагодження. Стан здоров`я позивача підтверджується медичною картою хворого № ІХ-230223/704 Роздільнянської ЦРЛ від 23.02.2023, довідкою ВЛК. ОСОБА_1 діагностовано ряд хронічних захворювань, в тому числі психічного характеру. Позивач зазначає, що із змісту оскаржуваного наказу № 47 від 23.04.2023 та матеріалів службового розслідування незрозуміло, в чому саме проявилось порушення позивачем вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ та Дисциплінарного Статуту. В ході службового розслідування у ОСОБА_1 належним чином не відбирались пояснення, акт про відмову позивача від надання пояснень не відповідає дійсності, адже 21.04.2023 на телефон позивача ніхто не телефонував, позивача не запрошували для надання пояснень. Посилання в акті службового розслідування на повідомлення усього особового складу військової частини НОМЕР_2 про кримінальну відповідальність за військові кримінальні правопорушення, в тому числі ст. 402 КК України , є неправомірним, оскільки відсутній його підпис. Також позивач зазначає, що всупереч положень ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ в акті службового розслідування не враховані характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. Не враховано при застосування дисциплінарного стягнення той факт, що позивач не мав жодних дисциплінарних стягнень та навпаки мав заохочення та нагородження за сумлінну військову службу.

Ухвалою від 11.07.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 16.08.2023.

У підготовче засідання представники сторін не прибули, тому воно було відкладено на 01.09.2023.

01.09.2023 закрито підготовче провадження.

13.09.2023 в судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просять задовольнити позов. Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову.

13.10.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач) заперечує проти позову, у відзиву на позовну заяву зазначає, що ОСОБА_1 , отримавши бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 21.02.2023 № 30, був зобов`язаний разом із ввіреним його взводом висунутися маршем до м. Покровськ Донецької області. З огляду на свої посадові обов`язки, як головного сержанта взводу, передбачені ст.ст. 123 та 124 Статуту ВС ЗСУ, позивач має відповідати за успішне виконання в мирний і воєнний взводом завдань за призначенням, навчання і виховання військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу, їх військову дисципліну, фізичну підготовку, правильне зберігання і експлуатацію озброєння, техніки та іншого майна взводу, внутрішній порядок у підрозділі, правильне несення служби військовослужбовцями рядового і сержантського (старшинського) складу в добовому наряді, а отже бойова підготовка та військовий вишкіл військовослужбовців його взводу повністю залежить від діяльності позивача на посаді головного сержанта взводу, однак останній не звертався до командування з рапортами про неналежну бойову підготовку та злагодження. Підстав для невиконання бойового наказу позивач не мав. Посилання позивача на неналежну бойову підготовку ввіреного йому підрозділу як на підставу невиконання наказу не грунтується на дійсних обставинах справи, а також суперечить його прямим військової (бойової) підготовки особового складу. Відповідач не погоджується зі скаргами позивача на відсутність медичного обстеження (ВЛК), оскільки своєчасно доповідати командирові взводу та головному сержантові роти про захворювання військовослужбовців та організовувати їх направлення до медичного під розділу входило до безпосередніх обов`язків позивача (ст. 124 Статуту ВС ЗСУ). До моменту проголошення бойового наказу від 21.02.2023 року позивач не скаржився на стан свого здоров`я, а отже суттєвих та реальних перешкод у виконанні наказу не існувало, оскільки хвороби позивача не виникли одразу після 21.02.2023. Старший сержант ОСОБА_1 був доставлений до лікарні у стані сильного душевного хвилювання, викликаного його затриманням співробітниками ДБР, що підтверджується поясненнями ОСОБА_2 у рапорті командиру військової частини НОМЕР_2 від 01.03.2023. Згідно довідки начальника медичної служби військової частини НОМЕР_3 лейтенанта медичної служби ОСОБА_3 від 15.06.2023 старший сержант ОСОБА_1 за період проходження служби в період 2022 року, а також у 2023 році до 22.02.2023 за даними журналів та книг медичної служби військової частини за медичною допомогою у зв`язку зі станом здоров`я не звертався, на лікуванні не перебував, травм не отримував. Отже, на момент проголошення бойового наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.03.2023 № 30 суттєвих та реальних перешкод у виконанні обов`язків головного сержанту взводу за станом здоров`я у старшого сержанта ОСОБА_1 не існувало. Лише після отримання наказу вивести взвод на бойові позиції позивач імітував неспроможність у його виконання.

Згідно посади головного сержанта взводу ОСОБА_1 відповідає за успішне виконання взводом завдань за призначенням (стаття 123 Статуту ВС ЗСУ) та зобов`язаний, зокрема, підтримувати бойову готовність особового складу; вміти управляти особовим складом під час виконання завдань за призначенням; бути взірцем для особового складу взводу щодо виконання службових обов`язків. Тобто, старший сержант ОСОБА_1 як головний сержант взводу на момент отримання бойового наказу на марш до м. Покровськ, Донецької області, не просто мав особисто виконати цей наказ, а мусив вивести вказаним маршем ввірений йому 2-й стрілецький взвод 1-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 . Подолання страху смерті, зразкове самоволодіння, організація медичного обстеження та бойового злагодження тощо, належать до сфери компетенції старшого сержанта ОСОБА_1 як головного сержанта взводу. Невиконання бойового наказу за цих підстав не свідчить про неспроможність у його виконанні, бо суперечать загальним та посадовим обов`язкам військовослужбовця. На момент проголошення бойового наказу позивач свідомості не втрачав, мав нормальне самопочуття, що випливає з того, що позивач власноруч склав рапорт, рівним почерком послідовно та логічно висловив свої заперечення від виконання такого наказу. А тому, така відмова від виконання законного наказу командира військової частини НОМЕР_2 цілком справедливо була розцінена як незаконна та така, що ставить під загрозу бойову спроможність військової частини та негативно впливає на бойовий дух і злагодженість її особового складу.

Щодо виявлених у позивача хронічних захворювань, які на його думку свідчать про неспроможність виконати ним наказ, відповідач звертає увагу суду, що до моменту проголошення бойового наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.02.2023 № 30 стан здоров`я старшого сержанта ОСОБА_1 дозволяв проходити військову на посадах командира та головного сержанту взводів цієї ж військової частини майже 12 повних календарних місяців. Про проведення службового розслідування за фактом відкритої відмови військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 від виконання бойового наказу та право надати пояснення з цього приводу пояснення старший сержант ОСОБА_1 був належним чином повідомлений за особистим телефоном, оскільки був відсутній у військовій чаастині . Від надання пояснень та підпису будь-яких документів з приводу обставин скоєного правопорушення позивач особисто відмовився, при цьому дозволу на запис його розмови по телефону технічними засовами не надав. З приводу відмови ОСОБА_1 від пояснень та будь-якої участі у службовому розслідуванні заступником командира бригади-начальником відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_4 , старшим офіцером відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_5 та водієм 2 відділення 2 взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 був складений акт про відмову надавати пояснення від 21.04.2023.

15.08.2023 до суду позивачем надана відповідь на відзив, в якій вважає недоречними посилання представника відповідача на те, що позивач в силу своїх посадових обов`язків головного сержанту взводу мав дбати про навчання та виховання військовослужбовців його взводу, їх військову дисципліну, бойову підготовку та злагодження, адже це не було підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді "догани". Позивача притягли до дисциплінарної відповідальності не за неналежну бойову підготовку та злагодження ввіреного йому взводу, а за відкриту відмову позивача від виконання бойового наказу командира. Відповідно до довідки ВЛК ВМКЦ Південного регіону від 05.07.2023 року № 194 та виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 3023 ВМКЦ Південного регіону, позивачу було поставлено діагноз про наявність хвороб, які пов`язані із проходженням військової служби, визнано обмежено придатним до військової служби, не придатним до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, придатний до військової служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Таким чином, з огляду на наявність в позивача встановленим постановою ВЛК від 05.07.2023 хронічних захворювань, в тому числі розладу психіки та поведінки у вигляді помірно вираженого органічного емоційно-лабільного розладу зі стійкими вольовими, ендокринними та вегетативними порушеннями, що потягло за собою тимчасову придатність до військової служби з неможливістю проходження позивачем служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спец.спорудах (тобто з необхідністю виконання бойових завдань), позивач об`єктивно в силу стану свого здоров`я не міг виконати бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 21.02.2023, про що одразу невідкладно повідомив у своєму рапорті. Позивач має вік 54 років, та обставина, що позивач не скаржився на стан здоров`я до 21.02.2023 не спростовує наявності у позивача хвороб, які виникли ще до призову на службу.

23.08.2023 відповідач надав заперечення щодо відповіді на відзив, в яких звертає увагу суду на те, що спроможність взводу виконувати бойові накази перебуває в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з належним виконанням головним сержантом даного взводу (позивачем) своїх службових обов`язків, зокрема, з організації військової (бойової) підготовки згідно Статуту ВС ЗСУ. Майже за рік служби відповідач, як головний сержант взводу, жодного разу не скаржився на недостатню військову (бойову) підготовку, ніс службу бездоганно та сумлінно. А тому, посилання останнього на неналежну військову (бойову) підготовку як на підставу для відмови від виконання бойового наказу, свідчить про незаконність й злочинну природу такої відмови, що стала наслідком особистої некомпетентності, за яке позивача і притягнуто до дисциплінарної відповідальності оскарженим наказом командира військової частини НОМЕР_1 . Виконання бойового наказу не може залежати від проходження чи не проходження медичного огляду. Згідно довідки ВЛК ВМКЦ Південного регіону від 05.07.2023 № 194 не убачаються а ні психічний розлад, а ні розлад поведінки у вигляді вираженого органічного емоційного лабільного розладу зі стійкими вольовими ендокринними та вегетативними порушеннями, на яких так наполегливо наполягає позивач. Відповідач заперечує наявність процедурних порушень при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, заслухавши представників сторін, покази свідків, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті та проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд прийшов до наступного.

24.02.2022 о 03 год. 40 хв. російською федерацією скоєний злочинний відкритий воєнний напад на Україну. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан строком на 30 діб, який продовжений і діє на сьогодні.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 20 від 26.02.2022 старший сержант ОСОБА_1 , призваний цією ж військовою частиною, зарахований до списків особового складу даної військовою частиною, зарахований до списків особового складу даної військової частини на посаду командира 2-го стрілецького відділення 3-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти.

Наказами командира військової частини НОМЕР_2 від 01.10.2022 № 5-РС "по особовому складу" та від 01.10.2022 № 225 "по стройовій частині" старший сержант ОСОБА_1 призначений та прийняв посаду головного сержанта 2-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти цієї ж військової частини.

Відповідно бойового наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.02.2023 № 30 вказана військова частина повинна була вибути для виконання бойових завдань в район ведення бойових дій в Донецьку область за визначеними маршрутами.

Згідно доповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2023 №2/877 "про подію" 22.02.2023 о 13 год. 45 хв. група військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 у 87 осіб, в тому числі старший сержант ОСОБА_1 , відкрито відмовились виконати бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 21.02.2023 № 30.

Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, здійснюється кримінальне провадження № 0000046 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 402 КК України, про що 23.02.2023 внесений відповідний запис у вказаному реєстрі. Підставою для порушення даного кримінального провадження стала зазначена доповідь командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 24.02.2023 № 35-РС старший сержант ОСОБА_1 , головний сержант 2-го стрілецького взводу 1-ої стрілецької роти цієї ж військової частини, увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2023 № 117 призначене службове розслідування за фактом відкритої відмови від виконання наказу про вибуття в район ведення бойових дій, вчинене 79 військовослужбовцями В/Ч НОМЕР_2 , яке закінчилось 23.04.2023. Згідно акту службового розслідування за фактом відкритої відмови військовослужбовців В/Ч НОМЕР_2 , складеного 23.04.2023, відповідно до бойового розпорядження командира В/Ч НОМЕР_1 від 21.02.2023 № 30, яким особовому складу визначено здійснити марш за маршрутом м. Роздільна - м. Миколаїв - м. Кривий ріг - м. Дніпро - м. Покровськ Донецької області, встановлено, що близько 14 год. 00 хвил. 22.02.2023 під час шикування особового складу батальйону, командир військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_7 довів свій наказ від 21.02.2023 № 30 до наявного особового складу цієї ж військової частини. Більшість військовослужбовців, в тому числі головний сержант 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти старший сержант ОСОБА_1 , відмовились виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 21.02.2023 № 30. О 09 год. 00 хвил. та 14 год. 00 хвил. 23.02.2023 підполковник ОСОБА_7 повторно довів свій наказ від 21.02.2023 № 30 та повідомив, що згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 21.02.2023 № 7/1170дск підрозділи військової частини НОМЕР_2 відбувають в район м. Покровське Донецької області.

Позивачем поданий 22.02.2023 рапорт, в якому вказав про те, що весь особовий склад відмовився від вибуття в зону бойових дій. Позивач на протязі року керував підрозділом, зауважень та претензій від керівництва не було. Сам він не проходив медичного огляду та ВЛК, відсутнє бойове злагодження, на час подання рапорту психологічно та морально виснажений, стан здоров`я погіршився.

02.03.2023 військовою частиною НОМЕР_2 зареєстрований рапорт ОСОБА_1 про направлення для проходження військово-лікарської експертизи для визначення ступеня придатності до військової служби, в якому він зазначив, що під час затримання 23.02.2023 о 16 год 35 хв. співробітниками ДБР йому стало погано, була викликана швидка допомога та його доставлено до Роздільнянської лікарні, а в подальшому переведений до ВМКЦ Південного регіону для обстеження, де ОСОБА_1 перебував до 24.02.2023, під час обстеження у позивача виявлено ряд хронічних захворювань. в тому числі розлади психічного характеру. З 24.02.2023 по 28.02.2023 позивач знаходився у слідчому ізоляторі під арештом, звільнений з-під арешту внаслідок внесення застави.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.03.2023 № 66 старший сержант ОСОБА_1 , головний сержант 2-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти цієї ж військової частини, вибув до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону м. Одеса, підстава: направлення на ВЛК від 03.02.2023 № 27/982. Перебував на лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві "Одеська обласна клінічна лікарня" з 17.03.2023 по 22.05.2023.

Згідно висновку службового розслідування ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги ст.ст.4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил , відповідно до яких військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк, ст.ст. 11,30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які передбачають . що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів , військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення, є неналежна організація контролю з боку командування військової частини НОМЕР_2 .

В матеріалах службового розслідування є акт від 21.04.2023, складений членами дисциплінарної комісії ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про відмову ОСОБА_1 надати пояснення за фактом порушення та відмову від запису телефонної розмови.

За порушення вимог ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ, статей 6,11, 16, 30, 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у вигляді "догана" наказом № 47 від 23.04.2023.

Не погоджуючись з правомірністю вказаного наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 23.04.2023 в частині встановлення порушень (підпункти 1-5 абзацу 3 описової частини) та в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, позивач звернувся з даним позовом до суду.

ОСОБА_1 , допитаний в судовому засіданні як свідок за його згодою, пояснив, що весь особовий склад не був готовий до виконання бойових завдань, постійно не було командира роти. Він не проходив медичний огляд при призові, визнає, що не звертався до медичної частини протягом строку військової служби. Статут ВС ЗСУ дає право відмовитись від виконання наказу, якщо є поважні причини. Він не міг ні морально, ні фізично виконати наказ. Хронічні хвороби у позивача існували тривалий час, що підтверджується довідкою ВЛК від 23.05.2023, відповідно до якої виявлені хронічні захворювання, зокрема, гіпертонічна хвороба, стенокардія, атеросклероз, остеоартроз. При прийнятті наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності не був врахований стан здоров`я позивача. Порушенням проведення службового розслідування вважає те, що йому не повідомили про проведення такого розслідування, позбавили права надати пояснення. ОСОБА_1 не визнає, що офіцер ОСОБА_8 йому телефонувала саме в межах службового розслідування, а просто цікавилась його станом здоров`я. Вважає, що в телефонному режимі пояснення не відбираються.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що є офіцером відділення морально-психологічного забезпечення управління військової частин НОМЕР_1 , призначений начальником відділення морально-психологічного забезпечення управління Військової частини НОМЕР_1 . керував службовим розслідуванням за фактом відмови військовослужбовців від виконання наказу про вибуття в район ведення бойових дій. Підтвердив факт телефонного дзвінка позивачу та складання акту від 21.04.2023 про відмову позивача від надання пояснень. Сам ОСОБА_1 був командиром та мав бути більш свідомим навчати особовий склад. Вважає, що причиною відмови позивача від виконання бойового наказу є страх, оскільки кінцевий пункт призначення м. Покровськ, знаходиться ближче до зони бойових дій. Свідок вважає, що стан здоров`я в період після вчинення дисциплінарного порушення не впливає на вид дисциплінарного стягнення.

Свідок ОСОБА_8 , старший офіцер відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , пояснила, що була членом комісії, яка проводила службове розслідування, особисто телефонувала позивачу 21.04.2023 в присутності інших членів комісії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з проханням надати пояснення щодо службового розслідування, але ОСОБА_1 , який знаходився в лікарні, відмовився від запису телефонної розмови та від дачі будь-яких пояснень. Службовим розслідуванням не було підтверджено відсутності належної бойової підготовки військовослужбовців частини.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що займав посаду начальника медичної служби В/Ч НОМЕР_2 , командир медичної роти військової частини НОМЕР_1 , ніяких скарг на здоров`я від ОСОБА_1 не надходило. Протягом 2022 та 2023рр. проводились заняття з тактичної медицини, в зайняттях приймав участь увесь особистий склад військової частини. Якщо за віком та або станом здоров`я було важко виконувати бойові завдання, позивач міг звільнитись за станом здоров`я, були аналогічні випадки з іншими військовослужбовцями.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що проходить службу водієм 2 автомобільного відділення 2 автомобільного взводу автомобільної роти В/Ч НОМЕР_1 , був членом комісії по службовому розслідуванню, пояснив, що бойовий наказ передбачав переміщення до м. Покровська, який не є зоною безпосередніх бойових дій. Також підтвердив здійснення ОСОБА_8 телефонного дзвінка 21.04.2023 позивачу з пропозицією дати свої пояснення щодо службового розслідування, але останній відмовив як від дачі пояснень. ОСОБА_1 як командир взводу сам повинний був навчати бойовій підготовці особовий склад, а якщо у нього це виходило, був зобов`язаний подати відповідний рапорт командиру. Cвідок також повідомив, що позивач під час затримки співробітниками ДБР втратив свідомість, була викликана швидка допомога. Вважає, що при застосуванні виду дисциплінарної відповідальності у вигляді догани був врахований стан здоров`я позивача. тому вид стягнення не є тяжким.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими приписами законодавства.

Статтею 14 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Згідно положень ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає, зокрема, призов на військову службу та проходження військової служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 року № 548-XIV. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України.

Положеннями статей 5 та 6 розділу "Загальні положення" Статуту визначено, що внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець. Внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири (п. 7 Статуту).

Відповідно до ст. 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників), постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою (ст.30 Статуту ВС ЗСУ).

Стаття 37 Статуту ВС ЗСУ зобов`язує військовослужбовця про виконання або невиконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Положеннями ст. 26 та 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 року № 551-XIV.

Відповідно до ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

За статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачає право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Положеннями ст. 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України, керівники державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, Голова Служби зовнішньої розвідки України, Голова Служби безпеки України, Голова Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, командувач Національної гвардії України, Голова Державної прикордонної служби України, Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, начальник Управління державної охорони України, керівники інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями користуються дисциплінарною владою в повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто.

Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно ст. 83, 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до ст. 85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (ст. 86 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 608 виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України ( пункт 3 розділу ІV Порядку № 608).

Відповідно пунктів 1, 6 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частину. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Аналізуючи оскаржуваний наказ в частині, що стосуються притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та процедуру проведення службового розслідування, суд дійшов висновку, що така процедура не була порушена.

Оскільки позивач перебував у лікарні на час проведення службового розслідування відносно великої кількості військовослужбовців, йому було запропоновано надати свої пояснення телефонним зв`язком, що не заборонено, але позивач відмовився від надання пояснень, при цьому дозволу на запис його розмови по телефону технічними засобами також не надав, що підтверджується актом від 21.04.2023, складеним заступником командира бригади-начальником відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_4 , старшим офіцером відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 лейтенантом Дороган У. та водієм 2 відділення 2 взводу автомобільної роти військової частини ОСОБА_6 , які були допитані як свідки в судовому засіданні та підтвердили відомості, викладені в акті. Будь-яких письмових пояснень позивач з власної ініціативи до військової частини не надсилав. хоч ОСОБА_1 повідомив суд, що дізнався про службове розслідування, перебуваючи в лікарні. Також позивач не заперечує телефону розмову з ОСОБА_5 , але стверджує про інший зміст розмови.

Наведене свідчить, що позивач належним чином був повідомлений про наявність службового розслідування, від надання письмових пояснень та безпосередньої участі в якому особисто відмовився за власним бажанням, що свідчить про відсутність порушень з боку відповідача з цього приводу.

Як зазначалось відповідачем у відзиві на позовну заяву та підтверджено у судових засіданнях суду, причиною застосування дисциплінарного стягнення до позивача став факт невиконання бойового наказу без достатніх підстав.

У своєму позові, з посиланням на ст. 37 Статуту ВС ЗСУ, старший ОСОБА_1 зазначає, що підстави відмови від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.02.2023 № 30 він виклав у рапорті командиру військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2023 (зареєстрований 27.02.2023). Дослідивши вказаний рапорт суд встановив, що такими причинами стали відсутність медичного огляду та ВЛК за весь період служби та недостатня військова й бойова підготовка, в тому числі і бойове злагодження. Позивач зазначив, що раніше сумлінно виконував накази командування та не відмовляється, проте виконати саме наказ про переміщення до м. Покровськ, Донецької області не має можливості за станом здоров`я.

Стаття 123 Статуту ВС ЗСУ передбачає, що головний сержант взводу (обслуги, заступник командира взводу) (далі - головний сержант взводу) в мирний і воєнний час відповідає за успішне виконання взводом завдань за призначенням, навчання і виховання військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу, їх військову дисципліну, охайний зовнішній вигляд, фізичну підготовку, правильне зберігання і експлуатацію озброєння, техніки та іншого майна взводу, внутрішній порядок у підрозділі, правильне несення служби військовослужбовцями рядового і сержантського (старшинського) складу в добовому наряді. Головний сержант взводу підпорядковується командирові взводу та є прямим начальником військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу взводу.

Згідно ст. 124 Статуту ВС ЗСУ головний сержант взводу зобов`язаний, зокрема, підтримувати бойову готовність особового складу, озброєння та техніки взводу; знати тактику дій взводу в різних видах бою, вміти управляти особовим складом під час виконання завдань за призначенням; досконало знати і вміло володіти всіма видами озброєння і техніки взводу; постійно підтримувати високий рівень професійних знань, умінь та навичок, працювати над їх удосконаленням; знати керівні документи з бойової підготовки, забезпечувати виконання їх вимог сержантським (старшинським) складом взводу, надавати командирові взводу пропозиції щодо планування, організації, проведення заходів із бойової підготовки та заходів з професійного розвитку сержантського (старшинського) складу взводу, вдосконалення їх методичної підготовки; організовувати проведення сержантським (старшинським) складом занять з особовим складом взводу, контролювати та координувати проведення ними занять, надавати методичну та практичну допомогу, вести облік професійної підготовки військовослужбовців сержантського (старшинського) складу взводу; безпосередньо проводити заняття з бойової підготовки з військовослужбовцями рядового і сержантського (старшинського) складу взводу; доповідати командирові взводу стосовно проблемних питань проходження військової служби військовослужбовцями рядового і сержантського (старшинського) складу взводу, надавати сержанту із матеріального забезпечення (старшині) роти заявки щодо їх всебічного забезпечення; постійно працювати над удосконаленням особистого стилю роботи та керівництва, бути взірцем для особового складу взводу щодо виконання службових обов`язків; організовувати здійснення заходів щодо зміцнення здоров`я військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу взводу, їх фізичної тренованості та загартованості, своєчасно доповідати командирові взводу та головному сержантові роти про захворювання військовослужбовців та організовувати їх направлення до медичного підрозділу; підтримувати на належному рівні морально-психологічний стан військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу взводу, працювати над згуртуванням військового колективу, сприяти формуванню в особового складу почуття взаємоповаги і взаємодовіри, відповідальності за успішні дії підрозділу; організовувати та безпосередньо проводити підготовку особового складу, озброєння, техніки взводу до занять (навчань), виконання завдань за призначенням; забезпечувати підготовку військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу взводу до несення служби в добовому наряді та своєчасно направляти їх на інструктаж до головного сержанта роти.

Наведені вище норми Статуту свідчать, що бойова підготовка, військовий вишкіл військовослужбовців взводу залежав в тому числі від діяльності позивача на посаді головного сержанта взводу. Доказів звернення позивача до командування з рапортами про неналежну підготовку, злагодження тощо за весь період служби суду не надано.

До матеріалів адміністративного позову додані документи з організації та проведення навчальних заходів на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_2 .

Тому посилання позивача на неналежну бойову підготовку ввіреного йому підрозділу як на підставу невиконання наказу про переміщення до пункту призначення не ґрунтується на дійсних обставинах справи, суперечить його обов`язку щодо військової (бойової) підготовки особового складу, та не підтверджені при розгляді справи належними доказами.

Що стосується такої причини невиконання бойового наказу як стан здоров`я позивача, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Як вже зазначалось вище, заперечуючи правомірність накладення дисциплінарного стягнення згідно наказу від 23.04.2023, позивач вказував на те, що не було проведено медичне обстеження (ВЛК) , та що в силу стану свого здоров`я не міг виконати бойових наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 21.02.2023, про що невідкладно повідомив у своєму рапорті. Позивачем надані відповідні медичні документи, які хоч і стосуються періоду перебування позивача у лікарні вже після відмови від виконання наказу, однак підтверджують наявність хронічних захворювань у позивача.

Разом з тим, та обставина, що до моменту проголошення бойового наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.02.2023 № 30 старший сержант ОСОБА_1 проходив військову на посадах командира та головного сержанту взводів військової частини майже 12 місяців, стан його здоров`я дозволяв нести військову службу, з рапортами до командування військової частини НОМЕР_2 про поганий стан здоров`я чи самопочуття або неможливість виконувати посадові обов`язки за станом здоров`я не звертався.

Отже, наявність хронічних захворювань суд вважає обставиною, яка не звільняє позивача від виконання бойового наказу.

У виписці із медичної картки стаціонарного хворого № ІХ-230223/704 від 23.02.2023 зазначено, що хворий (позивач) був доставлений бригадою швидкої медичної допомоги до Роздільнянської ЦРЛ у психомоторному збуджені, загальний стан хворого був важкий, обумовлений психомоторним збудженням, страхом смерті, неадекватною, небезпечною для оточуючих поведінкою. При свідомості, контакту недоступний, різка зміна настрою, дезорієнтований у часі, особистості, простір тощо. Суд погоджується з доводами відповідача, що стан сильного душевного хвилювання був викликаний затриманням позивача співробітниками ДБР, а не при оголошенні наказу. Крім того, з довідки ВЛК від 23.05.2023 вбачається відсутність у позивача хронічних психічних захворювань.

Не прийняття до уваги дисциплінарною комісією стану здоров`я позивача суд не вважає порушенням, оскільки в ході розгляду справи не встановлено, що наявність хронічних хвороб у позивача перешкоджала виконанню наказу про його переміщення до м. Покровськ.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2023 року № 47 .

Таким чином, суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого відображення в адміністративній справі, спростовуються встановленими у справі обставинами та доказами, наданими представниками відповідача.

Відповідно до ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст. 69 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2023 року № 47 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді «догана».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення підписаний 23.10.2023.

Суддя В.В.Хом`якова

.