Справа № 420/21846/23
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року м. Одеса

У залі судових засідань №18

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Товтин В.Р.

за участю сторін:

представника позивача - Ганущак І.Г.

представника відповідача - Дишко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рисоіл Україна» до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Рисоіл Україна» з позовною заявою до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.04.2023 року №1.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.

Ухвалою від 13.09.2023 року судом вирішено розгляд справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рисоіл Україна» до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення проводити в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Позов, відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що висновки відповідача за результатами перевірки не відповідають дійсності, оскільки господарські операції з ТОВ «САМПЛ АГРО» мали реальний характер, їх виконання підтверджується всіма необхідними первинними та іншими документами, які надавалися під час перевірки, а можливі порушення податкового законодавства контрагентом, не можуть впливати на податковий облік позивача як платника податків. Позивач вказує, що відповідачем не надано жодного доказу, який б підтвердив висновки акту перевірки щодо нереальності операцій з ТОВ «САМПЛ АГРО», а єдиною підставою для визнання зазначених операцій нереальними є податкова інформація щодо контрагента.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, просив відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований відповідачем тим, що перевіркою встановлено обрив ланцюга постачання та не можливість ТОВ «САМПЛ АГРО» бути фактичним виробником товару - ріпак українського походження врожаю 2021 року, який документально оформлено на ТОВ «Рисоіл Україна». На думку відповідача, сукупність фактів та обставин, які характеризують ТОВ «САМПЛ АГРО», свідчить про те, що ним було здійснено виключно документальне оформлення господарської операції для формування податкового кредиту без її фактичного здійснення. Перевіркою встановлено безпідставне включення до складу податкового кредиту ТОВ «РИСОЙЛ УКРАЇНА» суми ПДВ по податковим накладним, фактична поставка по яким не підтверджена первинними документами.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача та заперечення відповідача, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рисоіл Україна» перебуває на податковому обліку в Південному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків.

Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків в період з 21.02.2023 року по 13.03.2023 року проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Рисоіл Україна» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2022 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складений акт від 16.03.2023 року №100/34-00-07-01/41041279.

Позивач не погодився з висновками акту перевірки від 16.03.2023 року №100/34-00-07-01/41041279 та подав на них заперечення, однак такі заперечення Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків залишені без задоволення та за результатами перевірки позивачу направлено податкове повідомлення-рішення від 06.04.2023 року №1, яким за порушення вимог пп. «а» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість задекларовану на рахунок платника у банку в декларації з ПДВ за грудень 2022 року від 20.01.2023 року № на 377782,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 188891,00 грн.

Такі висновки відповідача обґрунтовані тим, що позивачем безпідставно включено до складу податкового кредиту 377782,00 грн. суми ПДВ по податковим накладним, виписаним контрагентом - ТОВ «САМПЛ АГРО», фактична поставка по яким не підтверджена первинними документами, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ на вказану суму.

Позивач не погодився з правомірністю зазначеного податкового повідомлення-рішення, а тому звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою, однак скарга залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін, в зв`язку із чим він звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1, п. 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З матеріалів справи вбачається, що 30.07.2021 року ТОВ «Рисоіл Україна» (покупець) уклало з ТОВ «САМПЛ АГРО» (продавець) договір поставки №Р21-062, відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити і передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити ріпак, іменований «товар», зерно насипом українського походження врожаю 2021 року на умовах поставки в місці (DAP) ТОВ «СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ» (Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 28); датою поставки вважається дата приймання товару терміналом, що відображається в електронних реєстрах термінала про прийняття товару, які видаються наступного робочого дня після дня приймання товару (п. 3.3); кількість товару, що постачається за договором, складає 200,00 метричних тонн (допустиме відхилення кількості товару +/- 10% від кількості товару у фізичній вазі за вибором покупця) (п. 2.1); орієнтовна вартість товару складає 3368422,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ - 471579,08 грн. (допустиме відхилення загальної вартості товару +/- 10%) (п. 4.2).

На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивач надав до суду видаткові накладні від 13.08.2021 року №232, від 03.08.2021 року №209, від 21.08.2021 року №210, від 16.09.2021 року №311, рахунки на оплату №187 від 13.08.2021 року, №159 від 03.08.2021 року, ТТН №11 від 11.08.2021 року, №12 від 11.08.2021 року, №7432 від 03.08.2021 року, №2246 від 20.08.2021 року, №122 від 20.08.2021 року, №118 від 14.09.2021 року, картки обліку експортного вантажу №25628/21, №25547/21, №22216/21, №28542/21, №28535/21, №34574/21, податкові накладні №15 від 03.08.2021 року, №43 від 13.08.2021 року, №47 від 21.08.2021 року, №73 від 16.09.2021 року, платіжні інструкції №1585 від 18.08.2021 року, №1640 від 27.08.2021 року, №1597 від 19.08.2021 року, №1669 від 30.08.2021 року, №2 від 16.09.2021 року, №75 від 21.09.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 3, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Суд зазначає, що матеріали справи містять всі необхідні документи на підтвердження здійснення фінансово-господарських відносин позивача з контрагентом в періоді, який перевірявся, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій.

З наданих первинних документів вбачається, що вказаним контрагентом поставлявся товар (ріпак - зерно насипом українського походження врожаю 2021 року), а позивач в свою чергу здійснював оплату за вказаний поставлений товар з метою провадження своєї господарської діяльності, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, за наслідками цих господарських операцій вказаний контрагент видав та зареєстрував податкові накладні №15 від 03.08.2021 року, №43 від 13.08.2021 року, №47 від 21.08.2021 року, №73 від 16.09.2021 року, які були включені позивачем у податкову звітність у періоді, що перевірявся, вказані обставини сторонами не заперечуються.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що в акті перевірки відповідач фактично обґрунтовує твердження про нереальність господарської операції між ТОВ «Рисоіл Україна» та ТОВ «САМПЛ АГРО» наявною податковою інформацією відносно контрагента.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами відносно контрагентів платника податків по ланцюгах постачання, не є носієм доказової інформації щодо порушення вимог податкового законодавства. Належними та допустимими доказами для висновку про нездійснення товариством господарських операцій, могли б бути відповідні довідки за результатами зустрічних звірок постачальників.

Тобто, наявна у відповідача податкова інформація щодо контрагента носить інформативний характер та сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень з боку позивача.

Також, відповідач не надав до суду доказів того, що ним проводилася зустрічна звірка ТОВ «САМПЛ АГРО» з метою безпосереднього дослідження первинних документів контрагента позивача.

Суд зазначає, що порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на додану вартість, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання.

Отже, наявність у платника податків первинних документів в підтвердження задекларованих сум понесених витрат та сформованого податкового кредиту є підставою для врахування та відображення таких при формуванні об`єкту оподаткування та одержання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту.

Суд враховує презумпцію добросовісності платника податків, за якою передбачається економічна виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Тотожних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 17.10.2023 року по справі №320/17531/21.

В акті перевірки відповідач зазначає, що відповідно до звітів, наданих ТОВ «САМПЛ АГРО» в Держстат України, площа земельних ділянок 199,98 га та використовувалась виключно для посіву/збору кукурудзи, ріпак не вирощувався, відповідно до зареєстрованих податкових накладних з дати реєстрації в ДПС підприємство не здійснювало придбання посівної одиниці насіння ріпаку (для вирощування врожаю 2021 року) та не здійснювало придбання послуг з очистки, сушіння, збирання, зберігання ріпаку тощо, не здійснювало придбання ріпаку врожаю 2021 року, відповідно до звітів 29 СГ, 4 СГ не займався вирощуванням ріпаку та не має земельних ділянок в достатній кількості для вирощування інших культур.

Разом з цим, з наданого позивачем Звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2021 року та Інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно №255831424 від 11.05.2021 року вбачається, що ТОВ «САМПЛ АГРО» володіло землями с/г призначення на правах суборенди загальною площею 439,2728 га.

Також, в акті перевірки відповідач зазначає, що аналізом ЄРПН не встановлено придбання ТОВ «САМПЛ АГРО» послуг перевезення у перевізників, зазначених в ТТН, а водії, вказані в ТТН, не є працівниками контрагента, дохід за ознакою 157 «Дохід від підприємницької діяльності» водіям та перевізникам, зазначеним в ТТН, не виплачувався.

При цьому, вказані доводи відповідача ґрунтуються виключно на аналізі податкової інформації без дослідження первинних документів контрагента з перевізниками, що не може бути доказом порушення вимог податкового законодавства позивачем.

Крім того, в акті перевірки відповідач зазначає, що позивачем не надано до перевірки складських документів відповідно до яких здійснювалось приймання товару в місці (DAP) ТОВ «СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ», однак предметом перевірки було дослідження господарської операції саме між ТОВ «САМПЛ АГРО» та ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА».

Позивач зазначає, що ТОВ «СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ» є портовим оператором, який здійснює технологічне накопичення товару клієнтів та його подальше відвантаження на експорт, а тому складські квитанції не видає.

З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2021 року ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» та Risoil Europe LTD підписали акт приймання-передачі №1 до Контракту №1709/4-21 від 17.09.2021 року, відповідно до якого насіння ріпаку врожаю 2021 року передано від ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» до Risoil Europe LTD на умовах поставки EXW, що свідчить про подальшу реалізацію поставленого від ТОВ «САМПЛ АГРО» товару.

Базис поставки EXW («Ex Works» (named place) - «франко елеватор») згідно Інкотермс 2010 передбачає, що продавець виконав свої зобов`язання щодо поставки, коли він надасть товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому зазначеному місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі і т.п.), продавець не відповідає ні за навантаження товару на транспортний засіб, наданий покупцем, ні за сплату митних платежів, ні за митне оформлення товару, що експортується, якщо це не обумовлено особливим чином, з базису поставки EXW покупець несе всі види ризику і всі витрати по переміщенню товару з території продавця до зазначеного місця призначення.

Тобто, суд погоджується з позивачем, що належним доказом подальшої реалізації поставленого від ТОВ «САМПЛ АГРО» товару та підтвердженням прийняття експортної поставки товару Risoil Europe LTD на умовах EXW є наданий акт приймання-передачі №1 від 30.09.2021 року.

Суд зазначає, що позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність свого контрагента. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку, тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сум податку по операціях з контрагентом до складу свого податкового кредиту у випадку, коли він виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження його розміру.

Суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України». Так, у п. 37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов`язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови». Відповідно до п. 38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності порушень позивачем вказаних вимог податкового законодавства.

Також, відповідачем не надано доказів, які підтверджують висновки акту перевірки від 16.03.2023 року №100/34-00-07-01/41041279, зокрема доказів проведення перевірки або зустрічної звірки контрагента, наявності кримінального провадження та/або вироку щодо його посадових осіб, або будь-яких інших беззаперечних доказів, які свідчать про порушення вимог податкового законодавства контрагентом.

Крім того, факт наявності товару (ріпак - зерно насипом українського походження врожаю 2021 року) у позивача та подальша його реалізація відповідачем взагалі не заперечується та не спростовується.

Отже, в даному випадку висновки відповідача про порушення позивачем пп. «а» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України є необґрунтованими та безпідставними, що здійснені без належного аналізу первинних документів та з невірним тлумаченням норм діючого законодавства.

Враховуючи викладені обставини, податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 06.04.2023 року №1 є протиправним та підлягає скасуванню судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рисоіл Україна» обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню повністю.

Щодо судових витрат, зокрема, сплаченого судового збору, він підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань у відповідності до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Рисоіл Україна» (вул. Транспортна, буд. 28, м. Чорноморськ, Одеська область, 68001, ) до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (проспект. Шевченка, 15-1, м. Одеса, 65015, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.04.2023 року №1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 06.04.2023 року №1.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (проспект. Шевченка, 15-1, м. Одеса, 65015, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рисоіл Україна» (вул. Транспортна, буд. 28, м. Чорноморськ, Одеська область, 68001, ) сплачений судовий збір у розмірі 8500,10 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 25.10.2023 року.

Суддя Леонід СВИДА