Справа № 240/26518/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 240/26518/23

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, стягувач) із позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сладь Т.П. від 18.08.2023 ВП №62776923 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №240/4937/18, виданого 01.06.2020 Житомирським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 17 липня 2018 року нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Аргументуючи заявлені до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі - відповідач, відділ) позовні вимоги вказав, що державним виконавцем оскаржувану постанову винесено на підставі повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про виконання рішення суду, однак державним виконавцем не вчиненні будь-які дії, спрямовані на проведення перевірки інформації викладеної у такому повідомленні, тобто державним виконавцем не проведено перевірки безпосереднього виконання судового рішення у цілому. Вважає, що матеріали виконавчого провадження №62776923 не містять, доказів, які підтверджують виконання рішення боржником в повному обсязі, як і не містять доказів належної перевірки виконання рішення боржником в повному обсязі державним виконавцем перед винесенням оскаржуваної постанови, а тому така підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження із врахуванням ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

13.10.2023 від представника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі - відповідач) надійшов до суду відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Наголошує, що на адресу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - управління, боржник) надійшла відповідь на вимогу державного виконавця від 30.12.2021, якою повідомлено про виконання судового рішення в частині нарахування, а у подальшому, надійшла до відділу інформація стосовно виконання рішення суду в частині виплати стягувачу вказаної заборгованості у розмірі 335 433,43 грн, у зв`язку із чим постанова винесена правомірно та із дотриманням положень ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив наступне.

11.08.2020 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №62776923, з примусового виконання виконавчого листа №240/4937/18, виданого 01.06.2020 Житомирським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 17.07.2018 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

15.10.2020 від представника боржника надійшов до управління лист №0600-0314-8/55884 від 09.10.2020, яким повідомлено про:

- донарахування стягувачу коштів за період з 17.07.2018 по 17.03.2020 у розмірі 70 593,68 грн;

- виплату нарахованих за період з 18.03.2020 по 31.07.2020 коштів в сумі 15 687,48 грн;

- виплату пенсійного забезпечення стягувачу з 01.08.2020 у розмірі, визначеному постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №240/4937/18.

Після отримання повідомлення про виконання рішення суду та перевірки виконання такого боржником, державним виконавцем встановлено, що рішення суду боржником не виконане, оскільки нарахування пенсії проведено не в розмірі визначеному судовим рішенням, який повинен дорівнювати двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), а в значно менших розмірах, з огляду на що 30.12.2021 підготовлено та направлено на адресу боржника вимогу, якою зобов`язано виконати рішення суду в десятиденний термін з моменту її отримання.

12.01.2022 управлінням повідомлено відділ примусового виконання рішень, про те, що на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області проведено перерахунок підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 08 лютого 1991 року №796-XII виходячи з розміру двох мінімальних заробітних плат, тобто 3723,00 грн, з 01.01.2019 - 4173,00 грн, з 01.01.2020 - 4723,00 грн, з 01.09.2020 грн - 5000,00 грн, з 01.01.2021 -6000,00 грн, з 01.12.2021 - 6500,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, виконуючи рішення суду управлінням з 17.07.2018 по 31.01.2022 нарахована заборгованість недоплаченої доплати до пенсії позивача в сумі 335 433,43 грн.

09.01.2023 на виконання вимоги державного виконавця від управління надійшов до відповідача лист, яким проінформовано про виконання рішення суду щодо виплати нарахованого підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ за період з 17.07.2018 по 31.01.2022 у розмірі 335 433,43 грн.

На підставі отриманого повідомлення від боржника, державним виконавцем 18.08.2023 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, з якою позивач не погоджується, вважає її протиправною, винесеною із недотриманням положень Закону №1404-VIII та такою, що підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За правилами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею першою Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч. 1 ст. 13 Закону №1404 встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною третьою статті 18 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

В зазначеному переліку прав відсутнє право державного виконавця на розширене, власне тлумачення рішення суду, яке він виконує.

З наведеного у сукупності слід дійти висновку, що державний виконавець при здійсненні заходів примусового виконання рішень обмежений вимогами виконавчого документа та його змістом, органи державної виконавчої служби не є правозахисними або контролюючими органами.

Обов`язком органів державної виконавчої служби є виконання чинних виконавчих документів.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404 передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 ст.26 Закону №1404 передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст.63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Приписами п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404 передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.39 Закону №1404 постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що постанова про закінчення виконавчого провадження може мати місце, у разі виконання рішення суду у повному обсязі.

Як свідчать матеріали справи, спірні відносини виникли з приводу винесеної постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №62776923. Позивач звертаючись до суду із даною позовною заявою вважає, що підстави для винесення такої постанови були відсутні, оскільки управління з 01.01.2023 здійснює нарахування та виплату йому доплати до пенсії передбаченої ст.39 Закону №796-ХІІ не у повному розмірі, зокрема застосовує розрахункову величину для її обрахунку - мінімальну заробітну плату у розмірі 6500,00 грн, у той час, як її розмір з 01.10.2022 становить - 6700,00 грн.

У свою чергу державний виконавець, перевіряючи факт виконання в повному обсязі рішення суду, згідно з виконавчим листом №3049 2020, виданим Житомирським окружним адміністративним судом 01.06.2020, встановлено, що боржником - Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, виконано таке рішення в частині нарахування та виплати коштів, про що свідчить лист-повідомлення від 09.01.2023, який надісланий управлінням на адресу відділу у відповідь на вимогу державного виконавця.

У ході судового розгляду справи встановлено, що у межах виконавчого провадження державним виконавцем винесено вимогу про виконання рішення суду, зреагувавши на яку, листом від 12.01.2022 управління повідомило про нарахування коштів за період з 17.07.2018 до 31.01.2022 у розмірі 335 433,43 грн та їх виплату за умови надходження відповідного бюджетного фінансування. Згодом, після надходження відповідних фінансування боржника, позивач отримав кошти у нарахованому розмірі 335 433,43 грн. Тобто на момент винесення оскаржуваної постанови, судове рішення щодо виплати нарахованої доплати до пенсії, на виконання рішення суду, боржником виконано також і в частині виплати.

При цьому, суд враховує, що при встановленні судом права позивача на доплату до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, таке право не обмежувалося будь-якою датою, а тому державним виконавцем при прийнятті оскаржуваної постанови враховано факт безпосередньої виплати стягувачу коштів на виконання рішення суду, після надходження боржнику відповідного фінансування, оскільки виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від волі окремого керівника управління.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23.04.2020 у справі №560/523/19.

З урахуванням наявних у справі доказів та вищевикладених висновків, суд вважає, що позивачем у своєму позові не наведено будь-яких доводів щодо необхідності поновлення виконавчого провадження ВП №62776923 та зобов`язання державного виконавця вчинити додаткові дії по виконанню такого виконавчого провадження.

Крім того, слід відмітити, що в адміністративних справах, спір у яких стосується соціального захисту під час війни вразливих груп населення, необхідно віднайти баланс між конституційною цінністю оборони, яка є суспільним (публічним) інтересом, у якому акумулюються індивідуальні права кожного, з одного боку, та метою законодавчого впорядкування отримання певного виду соціальної допомоги, з іншого боку.

Одним із важливих моментів для здійснення судового контролю правомірності дій і рішень суб`єктів владних повноважень є адекватна оцінка адміністративними судами заходів публічної влади (парламенту, глави держави, уряду, центральних органів виконавчої влади, спеціальних органів), які вживаються нею у воєнний час і які є необхідними для подолання збройної агресії російської федерації проти України, зокрема, щодо виділення/перерозподілу фінансових ресурсів для забезпечення заходів військового стану та проведення мобілізації. Такі фінансові заходи є необхідними, проте інколи вони можуть здаватися незвичними, неординарними і надмірними для мирного часу.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При розгляді даних спірних правовідносин, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вже зазначалося, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та лише невиконання боржником рішення суду і саме без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404, такі наслідки у даних спірних правовідносинах відсутні.

У свою чергу, після дослідження усіх обставин справи, суд дійшов висновку, що під час проведення виконавчих дій у межах виконавчого провадження (ВП №62776923) державним виконавцем правильно встановлено, що рішення суду виконане боржником у повному обсязі, тобто в частині нарахування та в частині виплати заборгованості за період з 17.07.2018 до 31.01.2022 доплати до пенсії у розмірі 335 433,43 грн, що є досить суттєвою сумою для бюджету України під час воєнного стану.

З огляду на викладене, суд вважає, що у державного виконавця були відсутні підстави для продовження вчинення дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду.

Таким чином, судом не встановлено протиправних дій державного виконавця в межах виконавчого провадження №62776923, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, питання щодо негайного виконання рішення суду судом не розглядається, а також не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 КАС України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (майдан Соборний, 1, м.Житомир, 10014, 2) про визнання протиправною та скасування постанови, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 24 жовтня 2023 р.