Справа № 201/9605/23
Суддя: Наумова О. С.
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/9605/23
Провадження № 2-а/201/120/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

23 жовтня 2023 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

ВСТАНОВИВ:

18.08.2023 ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Пеліна В.І. (діє на підставі ордеру від 16.08.2023 - а.с. 7) звернувся до суду із позовом до інспектора батальйону патрульної поліції Степаненка К.О. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (а.с. 1-6).

Ухвалою судді від 21.08.2023 адміністративний позов залишений без руху (а.с. 19).

28.08.2023 позивач усунув недоліки позовної заяви, надавши уточнений позов до Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення (а.с. 20 - 26).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 01.09.2023 відкрито провадження у справі і ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до положень п. 20 ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 12, 257, 268, 286 КАС України (а.с. 37).

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилався на те, що 10.08.2023 приблизно о 9 год. 20 хв. здійснив зупинку свого транспортного засобу за адресою: вул. Київський шлях 56, м. Бориспіль, на місці для паркування з дорожнім знаком НОМЕР_1 (місце для стоянки) з додатковою табличкою 7.17 (особи з інвалідністю) для висадки пасажира - матері - ОСОБА_2 , яка є людиною з інвалідністю 3 групи відповідно до довідки до акту МСЕК серії 12 ААА №996429. Після висадки пасажира вийшов з транспортного засобу і чекав її на тротуарі. Через декілька хвилин підійшли співробітники поліції, які запитали документи і повідомили, що він порушив правила дорожнього руху, став на місці для осіб з інвалідністю й повідомили, що буде винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності. Позивач пояснив, що висадив матір, яка є людиною з інвалідністю 3 групи, чекає доки вона повернеться, але співробітники поліції не звернули на це уваги. Інспектор одразу почав розгляд справи. Позивач заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою отримання правничої допомоги, однак інспектором відмовлено і складено постанову серії ЕАС № 7495779 від 10.08.2023, якою позивача притягнуто до відповідальності за ч. 6 ст. 122 КУпАП в зв`язку з порушенням п. 8.4.г. ПДР України, а саме, за здійснення зупинки у місці позначеному дорожнім знаком 5.42.1 з доданою до нього табличкою 7.17 та розміткою 1.35, не маючи при цьому документів, що підтверджують інвалідність водія або пасажира, та наявних ознак інвалідності.

Позивач не погоджується із постановою, вважає, що вона не містить інформації про фіксацію правопорушення, не зазначено свідків події, докази правопорушення відсутні. Оскільки позивач перевозив особу з інвалідністю і здійснив стоянку автомобіля в місці, що відведене для даної категорії осіб, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, просив скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , провадження по справі закрити.

На адресу відповідача судом була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів.

Від Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції України в особі її представника - Савоніка Д.В. (діє на підставі довіреності від 22.12.2022 - а.с. 49), 21.09.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 39-48), в якому представник не погодився із доводами позивача про безпідставність притягнення до адміністративної відповідальності, вказавши, що згідно із постановою інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Степаненка К.О., 10.08.2023 о 09 год. 30 хв. за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський Шлях 56, водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ Kia К7, н.з. НОМЕР_2 , здійснив зупинку у місці позначеному дорожнім знаком 5.42.1 з доданою до нього табличкою 7.17 та розміткою 1.35 не маючи при цьому документів, що підтверджують інвалідність водія або пасажира та явних ознак інвалідності, чим порушив п. 8.4.г), за яке ч. 6 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Позивач у позові не заперечує факт того, що 10.08.2023 о 9 год. 20 хв. здійснив зупинку свого транспортного засобу за адресою: вул. Київський шлях 56, м. Бориспіль, на місці для паркування з дорожнім знаком НОМЕР_1 (місце для стоянки) з додатковою табличкою 7.17 (особи з інвалідністю). До справи додається фото з місця події, на якому зафіксований сам факт правопорушення, порядок розгляду адміністративної справи.

Позивача ознайомлено з його правами, скористатись будь-яким з прав під час безпосередньо розгляду справи по суті, позивач не виявив бажання, однак заявив клопотання про перенесення розгляду справи для залучення адвоката, інспектор відхилив клопотання роз`яснивши позивачу про те, що він може скористатись допомогою адвоката шляхом телефонного дзвінка, після цього ОСОБА_1 зателефонував адвокату, і після розмови повідомив, що буде оскаржувати винесену постанову в судовому порядку.

Факт ознайомлення ОСОБА_1 з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, строками оплати та порядком оскарження постанови, про що свідчить власноручно поставлений підпис на зворотній стороні оскаржуваної постанови.

На відеозаписі з нагрудного відеореєстратора №475287 зафіксований сам факт правопорушення та розгляд справи. Інспектор, виявивши порушення відразу підійшов до автомобіля позивача Kia К7, н.з. НОМЕР_2 , який був розміщений з порушенням правил дорожнього руху, а саме, у місці позначеному дорожнім знаком 5.42.1 з доданою до нього табличкою 7.17 та розміткою 1.35. Коли до автомобіля підійшов ОСОБА_1 він повідомив інспектору, що зараз перепаркує авто, що зафіксовано на нагрудній бодікамері інспектора №475287. ОСОБА_1 намагався всіляко уникнути відповідальності, пояснюючи, що він привіз пасажира з ознаками інвалідності, інспектор запропонував почекати пасажира, якого привіз позивач, однак ОСОБА_1 повідомив: «Він пішов і все, до побачення». Інспектор запитав у ОСОБА_1 про наявність документів або наявність документів у пасажира, що мав ознаки інвалідності. О 09 год. 30 хв. ОСОБА_1 повідомив інспектора: «Пасажир вийшов і пішов у магазин», хоча інспектор запропонував почекати пасажира, на що ОСОБА_1 відмовився.

До позовної заяви ОСОБА_1 додав пенсійне посвідчення ОСОБА_2 де зафіксовано її вид пенсії: по інвалідності 3 групи, загальне захворювання. Під час розгляду справи ОСОБА_2 , яка буцім-то була пасажиром, якого висадив ОСОБА_1 , не було на місці події. ОСОБА_1 не вчиняв жодної дії для того, щоб на місце події прийшов пасажир, якого зі слів він висадив, навіть шляхом телефонного дзвінка. Інспектор надав ОСОБА_1 достатньо часу надати пояснення з приводу того чому ОСОБА_1 здійснив зупинку в місці для інвалідів, однак позивач, не вчинив будь-яких дій, щоб підтвердити свої пояснення.

У частині 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що «поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку».

Вищезазначені положення надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

У постанові в графі 7 зазначено, відео з бодікамери 475287, на якому зафіксовано факт правопорушення та розгляд справи та правопорушення вчинене позивачем.

З урахуванням викладеного, провив відмовити у задоволенні позову.

Позивач 04.10.2023 надав відповідь на відзив (а.с. 63 - 65), у якій вказав, що відповідач, у якості доказу вчинення адміністративного правопорушення надав відеозапис «відео з нагрудної камери інспектора». Надане відео не з однієї камери, а як мінімум, з двох камер. Крім цього, відповідач подав у якості доказів «фото з місця події». Ці відео і фото зроблені з невідомих пристроїв, відеозапис має очевидні ознаки «монтування», оскільки там відео не з однієї а з двох. Вони не зазначені у постанові у якості доказів. З цих доказів не вбачається, як саме позивач керував транспортним засобом і вчинив правопорушення. Видно лише як особа підходить до вже припаркованого транспортного засобу і як інспектор патрульної поліції порушує права особи, не даючи можливості скористатися правничою допомогою, тощо.

На «відео» видно, що позивач повідомляв інспектора про те, що привіз особу з інвалідністю, заявляв клопотання про відкладення розгляду даної справи на іншу дату, у зв`язку з необхідністю залучення адвоката. З огляду на те, що позивач з Дніпра, і адвокат Пелін В.І. теж з Дніпра, а місце подій є м. Бориспіль, то досить логічно передбачено законодавством відкладення розгляду справи, щоб не порушувати право на захист, оскільки дорога адвоката до м. Бориспіль займе щонайменше 5 годин.

В оскаржуваній постанові не зазначено, яким саме технічним засобом здійснено відео та фото фіксацію правопорушення. Є лише незрозумілий допис «до постанови додається» 475287, з чого незрозуміло - це серійний номер приладу. При цьому, немає його марки, моделі, сертифіката. Сам прилад не доданий до матеріалів справи, а лише компакт-диск. Вважав, що у постанові відсутнє посилання на технічний засіб за допомогою якого здійснено фото, відеозапис, такий доказ є неналежним в розумінні ст. ст. 73-74 КАС України, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення правопорушення. Наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача 17.10.2023 надав заперечення на відповідь (а.с. 72 - 80), у яких зазначив, що факт правопорушення підтверджується постановою, фото з місця події, на якому зафіксований факт правопорушення та відеозаписом з нагрудної камери інспектора №475287. Надане до відзиву фото з місця події є фіксацією правопорушення, також на початку відео з нагрудного відеореєстратора інспектора №475287 зафіксований той самий зміст інформації, а саме, розміщення транспортного засобу Kia К7, н.з. НОМЕР_2 , на місці для інвалідів, що й на роздруківкці наданої до відзиву.

З приводу твердження позивача щодо невідомих пристроїв, на яких зафіксовано факт правопорушення та розгляд справи, і що вони не зазначені в постанові, то у постанові в графі 7 зазначено, відео з бодікамери 475287. Нагрудні відео-реєстратори перед заступанням інспекторів поліції на зміну реєструються в системі, завдяки чому за індивідуальним номером камери можливо встановити, якою конкретною камерою відбувалась фіксація тієї чи іншої події.

Нагрудну камеру інспектор отримує при заступанні на службу відповідно до «Журналу обліку видачі та повернення нагрудних відео реєстраторів відділення зв`язку та телекомунікацій» (Додаток №1), в якому записується порядковий номер бодікамери і ставиться підпис про отримання (Додаток 2). № 475287 - це індивідуальний серійний номер нагрудного відеореєстратора.

Оскільки в екіпажі перебувало два інспектора, тому й нагрудних відеореєстраторів теж було два, але основний відеозапис з нагрудного відеореєстратора №475287, який зазначений в постанові, спростовує твердження позивача про те, що в постанові не зазначено, яким технічним засобом було здійснено відео фіксацію.

Крім того, дослідивши відеозапис можна побачити, що внизу відеоряду постійно знаходиться інформація, щодо індивідуального номеру камери на який здійснено відеозапис, дату відеозапису, час, координати місця ведення відеозйомки відповідно до геопозиціювання супутникової системи GPS, індивідуальний номер жетона поліцейського, за яким був зареєстрований даний нагрудний відео- реєстратор, а також індикатор поточного заряду батареї нагрудного відеореєстратора.

Відтак, відомості про не зазначення в тексті постанови посилань на технічний пристрій, яким здійснювався відеозапис не відповідають дійсності, оскільки такі відомості зазначені, що спростовує твердження позивача. Тому відеозапис з нагрудного відео-реєстратора № 475287 є належним доказом в розумінні ст. 73 та ст. 99 КАС України,

Відеозапис порушення ПДР не може бути визнаний як недопустимий доказ по справі, за умови, що сукупний аналіз усіх наявних у справі доказів, в тому числі відеофіксації, з урахуванням дати та часу зафіксованої на відеозйомці, яка співпадає з зазначеною датою та часом в оскаржуваній постанові, з врахуванням власноручного підпису позивача без будь-яких заперечень в оскаржуваній постанові, дає підстави стверджувати, що факт вчинення адміністративного правопорушення є доведеним відповідачем. Просив відмовити у задоволенні позову.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Категорія адміністративного позову підпадає під правила розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 12, ст. ст. 257, 286 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що адміністративний позов слід задовольнити з таких підстав.

Як свідчать матеріали справи про адміністративне правопорушення, постановою інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції Степаненка К.О. ЕАС № 7495779 від 10.08.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень, за те, що 10.08.2023 о 09 год. 30 хв. за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський Шлях 56, водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ Kia К7, н.з. НОМЕР_2 , здійснив зупинку у місці позначеному дорожнім знаком 5.42.1 з доданою до нього табличкою 7.17 та розміткою 1.35, не маючи при цьому документів, що підтверджують інвалідність водія або пасажира та явних ознак інвалідності, чим порушив п. 8.4.г (а.с. 12-13).

Оскільки предметом оскарження є постанова про накладення адміністративного стягнення суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону при розгляді справи та інше.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд звертає увагу на те, що оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність передбачається за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю».

Відповідно до п. 8.4 Правил дорожнього руху України дорожні знаки поділяються на групи, зокрема «ґ» - інформаційно-вказівні знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій де діють спеціальні правила. Зокрема, знак 5.42.1 «Місце для стоянки» з табличкою 7.17 «Особи з інвалідністю» застосовується для позначення місця ( або спеціально відведеної частини майданчика) для стоянки транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

Додаткова табличка 7.17 «Особи з інвалідністю» означає, що дія знака «Місце для стоянки» поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог Правил дорожнього руху України.

Горизонтальна дорожня розмітка 1.35 позначає місця для паркування індивідуального транспорту осіб з інвалідністю та транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю.

Згідно з приписами ч. 6 ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.

У відповідності до п. 5 Порядку надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 585 безоплатне паркування здійснюється шляхом розташування транспортного засобу на місці для безоплатного паркування з урахуванням дорожніх знаків та дорожньої розмітки, а також з дотриманням Правил паркування транспортних засобів. затверджених постановою Кабінету Міністрів України від З грудня 2009 р. № 1342 і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. При цьому в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу розміщується розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1342 закріплено, що на місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, що мають функції фото- та відеозйомки, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (даті - Закон) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (частина 1 ст. 7 КУпАП).

Оглядом долученого до відзиву відеозапису з нагрудного відеореєстратора №475287 (даний номер зазначений в постанові та зазначений на самому відеозаписі) встановлено, що позивачеві інспектором роз`яснено суть правопорушення, ознайомлено з його правами, у т.ч. право на правову допомогу. Позивачем було заявлене клопотання про залучення захисника і відкладення у зв`язку із цим розгляду справи. Інспектором клопотання задоволено у частині залучення захисника і запропоновано скористатися правовою допомогою телефоном та відхилене клопотання про відкладення розгляду справи. ОСОБА_1 зателефонував захисникові, після розмови повідомив, що оскаржуватиме постанову.

На відеозаписі з нагрудного відеореєстратора №475287 зафіксований факт правопорушення. Крім того, сам факт правопорушення позивачем не заперечувався у позові та відповіді на відзив. Позивач вказував, що дійсно 10.08.2023 о 9 год. 20 хв. здійснив зупинку свого транспортного засобу за адресою: вул. Київський шлях 56, м. Бориспіль, на місці для паркування з дорожнім знаком НОМЕР_1 (місце для стоянки) з додатковою табличкою 7.17 (особи з інвалідністю). Після виявлення правопорушення ОСОБА_1 повідомив, що зараз перепаркує автомобіль. На питання інспектора щодо паркування на місці для інвалідів, пояснив, що привіз пасажира з інвалідністю, яка, як він спочатку сказав, пішов зовсім «пішов і до побачення», а потім сказав, що вона пішла до магазину. Під час розгляду справи документи, які посвідчують особу з інвалідністю (пасажира) надані не були та особа була відсутня.

У графі 7 постанови вказаний номер нагрудної камери 475287, на якому зафіксовано факт правопорушення.

Як видно із наданої відповідачем завіреної належним чином копії «Журналу обліку видачі та повернення нагрудних відео реєстраторів відділення зв`язку та телекомунікацій» (том № 3), заведений 27.09.2023, - інспектору Степаненку 10.08.2023 о 07 год. 57 хв. видано під підпис камеру № 475287 - інвентарний номер обладнання (а.с. 83 - 84).

На самому відеозаписі внизу відеоряду вказана інформація про номер камери «475287» на який здійснено відеозапис, дату відеозапису, час, координати місця ведення відеозйомки відповідно до геопозиції супутникової системи GPS, індивідуальний номер жетона поліцейського.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 31, статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», з метою забезпечення організації застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, наказом МВС від 18.12.2018 №1026 затверджено Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до п. 2 Інструкції застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку.

Отже, суд приймає даний відеозапис як належний і допустимий доказ, який отриманий у відповідності до вимог закону

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що він припаркував автомобіль на місці для інвалідів, у зв`язку із тим, що висаджував пасажира матір - ОСОБА_2 , копію довідки до акту МСЕК серії 12 ААА №996429 стосовно якої, долучив до позову, оскільки жодних доказів того, що даний пасажир дійсно перебував на місці та зупинка була зумовлена висадкою саме цього пасажира не надано. Крім того, на відеозаписі позивач спочатку стверджував, що пасажир пішов на зовсім, а потім сказав, що пішов до магазину і повернеться.

Частиною 1 ст. 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Інспектором патрульної поліції встановлена особа правопорушника, ступінь його вини та інші обставини, жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем не надано, постанова винесена згідно зі ст. 258 КУпАП.

Суду не доведено порушення відповідачем будь-яких правових норм щодо розгляду справи, не встановлено невикористання відповідачем передбачених законом засобів доказування, обов`язковість використання яких була б встановлена законом. Таким чином, складена інспектором поліції постанова є належним і допустимим доказом правомірності рішення, дій відповідача по справі, судом не встановлено порушень під час її складання, які були б беззаперечною підставою для її скасування.

Суд також не приймає доводи позивача про те, що при розгляді стосовно нього справи про адміністративне правопорушення інспектором поліції відхилене його клопотання про надання можливості скористатися послугами адвоката та відкладення розгляду справи з метою реалізації ним права на юридичну допомогу, чим порушено право на захист, адже ці підстави не можуть бути підставою для скасування вказаної вище законної та обґрунтованої постанови, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 122 КУпАП, розглядається за місцем його вчинення.

Вище вказана позиція узгоджується з практикою викладеною в постанові Верховного суду від 12.03.2018 року у справі №751/6165/17.

Так, згідно з ч. 1 ст. 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

У частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу (рішення Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № справа №536/583/17(провадження №К/9901/4973/18).

Положеннями КпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КпАП України, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КпАП України.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ч. 6 ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.

В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, про що було роз`яснено порушнику.

Відмова у відкладенні розгляду справи не є такою перешкодою.

Таким чином, відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи.

За таких обставин суд вважає, що докази порушення відповідачем процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, а інспектором поліції дотримані вимог КпАП України при розгляді справи, що, з огляду на встановлені вище фактичні обставини, свідчить про те, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому не підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У зв`язку із тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати із відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 14-2, 122, 219, 251, 265-4, 279-1, 280, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 4, 12, 72-79, 139, 243, 255, 257, 268, 286 КАС України, суддя,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови ЕАС № 7495779 від 10.08.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - відмовити.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене) (ч.5 ст.250 КАС України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду (ч. 4 ст.286 КАС України).

Суддя О.С. Наумова