Справа № 400/3058/23
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/3058/23

Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.,

повний текст судового рішення

складено 31.05.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченко К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування п.2 наказу від 03.02.2023 року №64, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з вимогами щодо визнання протиправним та скасування п.2 наказу №64 від 03.02.2023 року Департаменту патрульної поліції Національної поліції України «Про застосування до працівників УПП в Миколаївській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині застосування до командира взводу №2 роти №1 батальйону №2 УПП в Миколаївській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що жодного дисциплінарного проступку не вчиняв. Фактично був покараний, за вчинення правопорушення іншою особою сержантом поліції ОСОБА_2 , який є підлеглим позивача. З висновку службового розслідування взагалі незрозуміло, в чому саме керівництво Департаменту патрульної поліції вбачає проступок в діях позивача. ОСОБА_2 вчинив правопорушення не на службі, а у свій вихідний день, при цьому позивач також в цей час перебував не на службі, та не міг вплинути на ОСОБА_2 та запобігти його проступку.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволені відмовити. Свою позицію, відповідач аргументував у відзиві тим, що позивач є керівником підрозділу, в якому проходив службу ОСОБА_2 . Який в свою чергу у стані алкогольного сп`яніння потратив у дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до абзаців 6 та 7 частини 1 статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний, окрім іншого проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень. Відповідно до п.п.2.1.2 п.2.1 розділу 2 Посадової інструкції командира взводу УПП в Миколаївської області, командир роти вживає заходів з виявлення та усунення порушень особовим складом службової дисципліни, командир роти контролює службову дисципліну дотримання патрулями належної тактики та заходів особистої безпеки. В ході проведення службового розслідування було підтверджено відомості, які стали підставою для призначення такого розслідування. За результатом проведення службового розслідування, який закріплено висновком від 18.02.2023 року, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у неналежному контролі підлеглого особового складу, в порушенні вимог п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», вимог п.6 та 7 ч.1 ст.3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Ухвалою суду від 12.04.2023 року було роз`єднано у самостійні провадження позовні вимоги по справі 400/3058/23 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні 29.05.2023 року суд заслухав позивача та його представника, які підтвердили свої аргументи, викладені у позовній заяві. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернеста, 3, Київ 48, 036) задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу №64 від 03.02.2023 року Департаменту патрульної поліції Національної поліції України «Про застосування до працівників УПП в Миколаївській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині застосування до командира взводу №2 роти №1 батальйону №2 УПП в Миколаївській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернеста, 3, Київ 48, 036) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три грн шістдесят коп.) гривень.

На вказане рішення суду Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходить службу у Національної поліції з 20.09.2017 року та має спеціальне звання старшого лейтенанта поліції.

З 31.05.2021 року ОСОБА_1 займає посаду командира взводу №2 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області.

03.01.2023 року близько 23:30, поліцейський взводу №2 роти №1 батальйону №2 УПП в Миколаївської області сержант поліції ОСОБА_2 , у позаслужбовий час, на власному автомобільному транспорті, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, під час якої отримав тілесні ушкодження. В лікарні швидкої медичної допомоги було встановлено, що ОСОБА_2 перебував у алкогольному сп`янінні середньої тяжкості.

04.01.2023 року з метою встановлення причин та обставин порушення службової дисципліни поліцейським взводу №2 роти №1 батальйону №2 УПП в Миколаївської області сержантом поліції ОСОБА_4 призначено службове розслідування.

Під час службового розслідування ОСОБА_2 від пояснень відмовився.

Також, під час службового розслідування були опитані, керівники ОСОБА_4 - командир роти ОСОБА_3 та командир взводу ОСОБА_1 , які пояснили, що перед заступанням на кожну робочу зміну з особовим складом проводяться відповідні інструктажі. Про саму подію стало відомо від керівництва, після отримання інформації вони негайно прибули на місце для з`ясування усіх обставин, відповідно до посадових обов`язків.

За результатами службового розслідування, дисциплінарна комісія прийшла до висновку, про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 у вигляді звільнення зі служби.

Крім того, дисциплінарна комісія прийшла до висновку про наявність вини у цієї події, також у командира роти ОСОБА_3 та командира взводу ОСОБА_1 .

Так, відповідно до висновків службового розслідування, дисциплінарний проступок ОСОБА_1 виразився в порушенні вимог п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.6 та 7 ч.1 ст.3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п.2.2.1, 2.2.2., 2.2.17 п.2.2 розділу ІІ Посадової інструкції командира взводу УПП в Миколаївській області ДПП, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції, та він заслуговує до притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани.

03.02.2023 року Департаментом патрульної поліції, на підставі висновків службового розслідування, видано наказ №64 «Про застосування до працівників УПП в Миколаївській області ДПП дисциплінарних стягнень».

Відповідно до п.1 цього наказу, за вчинення дисциплінарного проступку, притягнуто ОСОБА_2 та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Відповідно до п.2 цього наказу, за вчинення дисциплінарного проступку, притягнуто ОСОБА_1 та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Відповідно до п.3 цього наказу, за вчинення дисциплінарного проступку, притягнуто ОСОБА_3 та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Не погоджуючись з п.2 вищевказаного наказу №64 від 03.02.2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Преамбулою Закону України «Про національну поліцію» (далі Закон, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до статті 2 Закону завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (ч.1 ст.8 Закону).

Згідно до ч.1 та 2 статті 17 Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до вимог п.1,2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Додаткові обов`язки, пов`язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом.

Відповідно до статті 59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

З аналізу наведеного можна дійти висновку, що служба в поліції за своєю сутністю є державною службою, тобто, публічною, професійною, політично неупередженою діяльністю із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 60 Закону проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Так, Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» було затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України, який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до вимог ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема, знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки, утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Відповідно до вимог ст.3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний: 1) створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків поліцейського; 2) поважати честь і гідність підлеглих, не допускати порушень їхніх прав та соціальних гарантій; 3) розвивати у підлеглих розумну ініціативу та самостійність під час виконання ними обов`язків поліцейського; 4) сприяти підвищенню підлеглими рівня кваліфікації, достатнього для виконання службових повноважень; 5) вивчати індивідуальні та професійні якості підлеглих, забезпечуючи прозорість і об`єктивність в оцінюванні їхньої службової діяльності; 6) забезпечити сприятливий стан морально-психологічного клімату в колективі, своєчасно вчиняти дії із запобігання порушенню службової дисципліни підлеглими та виникненню конфліктів між ними; 7) контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень; 8) у разі виявлення порушення підлеглим службової дисципліни вжити заходів для припинення такого порушення та застосувати дисциплінарне стягнення до порушника або порушити клопотання про застосування стягнення уповноваженим керівником.

З аналізу наведеного вбачається, що діючим законодавством передбачене правове розмежування працівників поліції, яке містить відносини субординації та відповідну складову підпорядкування підлеглих поліцейських їх керівникам.

Поряд з цим, законодавство передбачає не лише права керівників по відношенню до підлеглих (зокрема, в частині видання обов`язкових до виконання наказів), а й прямі обов`язки керівників щодо підлеглих їм працівників, зокрема, контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень.

ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Колегія суддів зазначає, що приймаючи оскаржуваний наказ, відповідачем зазначено, що відповідно до висновків службового розслідування, дисциплінарний проступок ОСОБА_1 виразився в порушенні вимог п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.6 та 7 ч.1 ст.3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п.2.2.1, 2.2.2., 2.2.17 п.2.2 розділу ІІ Посадової інструкції командира взводу УПП в Миколаївській області ДПП, затвердженої наказом ДПП від 27.02.2019 року №360, відповідно до пункту 3 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту застосовано до командира взводу №2 роти №1 батальйону №2 УПП в Миколаївській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Як вбачається з матеріалів справи та службового розслідування, підставою такого висновку стало те, що 03.01.2023 року близько 23.30 поліцейський взводу №2 роти №1 батальйону №2 УПП в Миколаївської області сержант поліції ОСОБА_2 , у позаслужбовий час, на власному автомобільному транспорті, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, під час якої отримав тілесні ушкодження. В лікарні швидкої медичної допомоги було встановлено, що ОСОБА_2 перебував у алкогольному сп`янінні середньої тяжкості.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що наявність обов`язків керівників щодо підлеглих їм працівників, зокрема, щодо контролю дотримання підлеглими службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень не є абсолютною; наявність таких обов`язків не виключає випадків, коли працівником поліції (підлеглим) порушено службову дисципліну, водночас, його керівник не несе жодної правової, зокрема, дисциплінарної відповідальності.

Наведені випадки мають місце тоді, коли керівником виконувались обов`язки щодо контролю дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізу її стану, проведення профілактичної роботи із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень, водночас, підлеглим, незважаючи на вказані заходи керівника, було допущено порушення службової дисципліни, зокрема (але не виключно), щодо вчинення дій, які підривають авторитет Національної поліції України.

Вищевказані обставини, як щодо вчинення підлеглим дисциплінарного порушення, так і щодо виконання обов`язків керівником щодо контролю дотримання підлеглим службової дисципліни, повинні встановлюватись службовим розслідуванням.

Так, відповідно до вимог статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Колегія суддів зазначає, що за наслідком можливого невиконання позивачем (як керівником) службових обов`язків по відношенню до поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №2 УПП в Миколаївської області сержанта поліції ОСОБА_2 , який потрапив у ДТП, перебуваючи в нетверезому стані, було проведено службове розслідування.

За результатом проведення вказаного розслідування було вказано лише, що позивач неналежно виконав посадові обов`язки та неналежно здійснював профілактичну роботу зі зміцнення службової дисципліни підлеглих та запобіганню вчиненню ними правопорушень.

Водночас, на підтвердження вказаних висновків відповідачем не було надано жодних ані доказів, ані обґрунтувань. Відповідач не вказав, в чому саме полягає таке «неналежне виконання», які відомчі інструкції та положення із здійснення профілактичної роботи зі зміцнення службової дисципліни підлеглих позивачем не було виконано, в чому це виразилося та які заходи не вжиті.

На думку суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції, відповідач невірно розуміє ст.3 Дисциплінарного статуту, про те, що керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни.

У цієї нормі не йде мова про солідарну дисциплінарну відповідальність керівника разом з підлеглим правопорушником.

У цій нормі йде мова про покладання на керівника обов`язків за дотриманням службової дисципліни, для чого Закон та Статут наділяє його відповідними повноваженням. Юридична відповідальність поділяється на перспективну (позитивну) і ретроспективну (негативну). Перспективна (позитивна) юридична відповідальність - це сумлінне виконання своїх обов`язків перед громадянським суспільством, правовою державою, колективом людей та окремою особою. У ст.3 Дисциплінарного статуту, як раз мова йде про позитивну юридичну відповідальність.

Колегія суддів вважає, що притягнути керівника до дисциплінарної відповідальності разом з підлеглим, який його вчинив, необхідно під час службового розслідування встановити факти, якихось конкретних дій чи бездіяльності керівника, що знаходиться у прямому причинному зв`язку з скоєним підлеглим проступком.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Колегія суддів зазначає, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності лише за тим фактом, що дисциплінарний проступок вчинено підпорядкованим поліцейським.

При цьому, законодавство України не передбачає інституту decimatio, та навпаки, відповідно ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Колегія суддів наголошує, що можливе допущення підлеглим позивача поліцейським ОСОБА_2 дисциплінарного порушення у вигляді потрапляння в ДТП, перебуваючи в нетверезому стані, не може бути самостійною і безумовною підставою для притягнення позивача до відповідальності без доведення належним чином складу дисциплінарного проступку самим позивачем, як керівником вказаної особи, доведення чого в межах даної справи не вбачається.

Колегія суддів вважає необхідним враховувати правову позицію ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п.43 (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява №33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява №48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), №21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява №32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, пункт 67).

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі «Звежинський проти Польщі», в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

Аналізуючи обставини проведеного службового розслідування в частині позивача (яке, на думку суду, проведено поверхнево та без ґрунтовного дослідження всіх обставин), за відсутності жодних конкретних встановлених фактів неналежного виконання позивачем службових обов`язків, а тим більше з огляду на визначений вид та обсяг дисциплінарного стягнення «сувора догана», який не є найменшим дисциплінарним стягненням, колегія суддів приходить до висновку, що Держава в особі ДПП не діяла в належний і якомога послідовніший спосіб по відношенню до позивача та не дотримувала обов`язку запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність притягнення позивача до відповідальності за скоєння дисциплінарного проступку його підлеглим та необхідності задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко