Справа № 280/7508/23
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 жовтня 2023 року Справа № 280/7508/23 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Європейська, 16, м. Запоріжжя, 69104, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

13.09.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рибалко О.С. (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу постановлену державним виконавцем Рибалко О.С. Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні № 70162175 (постанова про накладення штрафу 26.06.2023 № 70162175);

визнати протиправною та скасувати постанову ЗВП № 70848119 від 22.05.2023 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесену державним виконавцем Рибалко О.С. Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у частині звернення стягнення на доходи боржника у сумі 3400 грн.

Ухвалою суду від 18.09.2023 позовну заяву частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови ЗВП №70848119 від 22.05.2023 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесену державним виконавцем Рибалко О.С. Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у частині звернення стягнення на доходи боржника у сумі 3400 грн., - повернуто.

Ухвалою суду від 18.09.2023 позовну заяву в частині залишено без руху та надано час для усунення недоліків позовної заяви.

Позивачем у строк усунуті недоліки позовної заяви. Відповідно до уточненої позовної заяви позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу постановлену державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рибалко О.С. у виконавчому провадженні № 70162175.

Ухвалою від 09.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи на 18.10.2023.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 05.08.2023 позивачем отримана постанова відповідача про накладення штрафу від 26.06.2023 № 70162175. Згідно постанови про накладення штрафу від 26.06.2023 № 70162175, відповідно акту державного виконавця від 21.06.2023 боржником ( ОСОБА_1 ) не виконується рішення суду, у зв`язку з чим на боржника накладається штраф у подвійному розмірі згідно ст. 64-1 Закону України Про виконавче провадження у сумі 3400,00 грн. У позові зазначається про наявність об`єктивних причин того, що позивач не з`явилась 21.06.2023 разом із сином до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі для надання побачень ОСОБА_2 з онуком. Вказує, що державний виконавець була завчасно повідомлена про сімейні обставини, поважні причини не прибуття 21.06.2023 року з дитиною на побачення, у зв 'язку з перебуванням на оздоровленні. Акт від 21.06.2023 позивач не отримувала. Постанова від 26.06.2023 №70162175 на думку позивача є неправомірною. Вважає, що підстави для складання постанови про стягнення штрафу були відсутні, такі дії порушують права та інтереси скаржника та дитини, а оскільки позивач повідомила поважні підстави у передбачений час неможливості навідати дитину, з об`єктивних причин. Зауважує, що фактично ОСОБА_1 не чинила та не чинить перешкоди стягувачу у спілкуванні та вихованні онука, дитина не бажє спілкуватися с бабою (дідом), що неодноразову було зафіксовано державним виконавцем. Державний виконавець звернувся із заявою повідомленням - про вчинення кримінального правопорушення, за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 спи 382 КК України, відносно ОСОБА_1 , однак зазначимо що кримінальне провадження № 0001413 дані про яке внесені до ЄРДР від 04.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 спи 382 КК України, відносно ОСОБА_1 не порушено, триває перевірка, щодо поданої заяви. Однак, малолітнього ОСОБА_3 допитано у відділку поліції, де у присутності ОСОБА_1 та працівників поліції особисто повідомив чітко свою позицію, чому він не бажає спілкуватися з бабусею та дідом, а також з батьком. Особисто підписав протокол допиту від 09.05.2023. З огляду на вказане, вважає, що накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн. за невиконання рішення є незаконним та безпідставним, оскільки факту невиконання рішення суду не було. Враховуючи вищевикладене, просить позов задовільнити.

Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 16.10.2023 за вх. № 45521. Свою позицію відповідач обґрунтовує, зокрема, тим, що частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Тому, всі здійснені державним виконавцем дії примусового характеру в рамках виконавчого провадження № 70162175 були проведенні та спрямовані на виконання судового рішення - виконавчого листа 333/7631/21 виданого 16.09.2022 Комунарським районам судом м. Запоріжжя, керуючись та не порушуючи Закону України «Про виконавче провадження». Частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що Боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Поведінка боржника ОСОБА_4 суперечить вищевказаній нормі. Вказує, що підстави для скасування постанови про накладення штрафу від 26.06.2023 у виконавчому провадженні №70162175 відсутні. Вищевказана постанова була винесена державним виконавцем згідно чинних норм законодавства не порушуючи та керуючись Законом України «Про виконавче провадження». Всі дії державного виконавця проводились в межах чинного законодавства, які є відповідною правомірною процедурою для досягнення виконання рішення суду, від якого боржник ОСОБА_1 регулярно та злісно ухиляється, шляхом постійної пдачі відповідних скарг та позовів. Виходячи з викладеного вважає, що підстави для задоволення позовних вимог повністю відсутні.

18.10.2023 до суду надійшли пояснення третьої особи ОСОБА_2 (вх. № 43882). Зазначає, що позивач створює перешкоди у спілкуванні із онуком. Так, позивач не виконує рішення суду щодо встановлених побачень ОСОБА_2 та ОСОБА_5 із онуком. В той же час, позивач не надає жодних доказів, які б свідчили про наявність поважних причин невиконання рішення суду, як то наприклад графік роботи. Таким чином, позивач жодного разу не виконанала рішення суду щодо надання бабі та діду побачення із онуком. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи були належним чином повідомлені.

Від третьої особи надійшла заява про проведення розгляду справи за її відсутності.

На підставі приписів ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справі №333/7631/21 за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з онуком, встановлення графіку спілкування з дитиною, третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року у справі №333/7631/21 позов ОСОБА_6 та ОСОБА_2 задоволений частково, а саме: встановлено бабусі ОСОБА_2 та дідусю ОСОБА_6 графік спілкування з онуком ОСОБА_7 , один раз на місяць третя субота з 10:00 до 18:00 годин неділі з ночівлею онука за місцем проживання баби та діда; щосереди з 16:00 до 20:00 години з можливістю забирати онука з дитячого садочка; протягом п`яти днів літнього відпочинку з можливістю за бажанням дитини відвідувати місця проживання бабусі та дідуся; зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у вихованні онука ОСОБА_7 .

16 вересня 2022 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя ОСОБА_2 видано виконавчі листи по справі № 333/7631/21.

14 жовтня 2022 року ОСОБА_2 до відповідача надано заяву про примусове виконання рішення суду.

26 жовтня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70162175.

15.06.2023 відповідачем винесено вимогу виконавця, відповідно до якої зобов`язано 21.06.2023 позивача разом із сином та ОСОБА_2 прибути до Комунарського відділу державної виконавчої служби о 16:00 для надання бабусі побаченні із онуком. Вказаною вимогою повідомлено про те, що у разі невиконання без поважних причин рішення державний виконавець буде вимушений скласти акт та винести постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному статтею 75 Закону України Про виконавче провадження.

Вказана вимога надіслана рекомендованим листом позивачу 16.06.2023.

21.06.2023 року державним виконавцем був складений акт в якому зазначено, що боржником вимогу від 15.06.2023 щодо виконання рішення суду №333/7631/21 не виконано. Боржником ОСОБА_1 дитину ОСОБА_7 у встановлений час у виконавчому документі для побачення з бабуссю ОСОБА_2 та дідусем ОСОБА_5 не надано. Боржник ОСОБА_1 надіслала на електрону пошту відділу заяву про відкладення проведення виконавчих дій у зв`язку з перебуванням дитини ОСОБА_7 на оздоровленні, з доданим актом про встановлення факту проживання дитини з бабусею - ОСОБА_8 , що не є згідно Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей» типом дитячого закладу оздоровлення та відпочинку.

26 червня 2023 року державним виконавцем у виконавчому провадженні №70162175 винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу за невиконання рішення суду.

Вважаючи протиправною постанову державного виконавця про накладення штрафу, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною 2 статті 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Приписами пункту 1 частини другої статті 18 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У статті 63 Закону № 1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до норм статті 64-1 Закону №1404-VIII, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Згідно зі статтею 75 Закону № 1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту 9 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зазначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону.

При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.

Предметом спору у цій справі є правомірність постанови державного виконавця про накладення на позивача штрафу за невиконання рішення у цивільній справі №333/7631/21.

Суд зазначає про те, що аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

За приписами статті 64-1 Закону № 1404-VІІІ, у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Повторним невиконанням судового рішення, в розумінні статті 64-1 Закону №1404-VІІІ, є встановлений відповідним актом факт кожного наступного невиконання боржником судового рішення після складення акту про невиконання такого рішення вперше та винесення відповідної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.

Так, приймаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу від 26.06.2023 № 70162175, відповідач керувався окрім Закону України Про виконавче провадження положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Відповідно до статті 9 розділу ІХ Інструкції № 512/5, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону. При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.

Суд наголошує на тому, що нормами статті 64-1 Закону №1404-VІІІ визначено які дії має вчинити державний виконавець при невиконанні рішення та при повторному невиконанні рішення суду.

Так, судом встановлено, що на виконання рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12 серпня 2022 року у справі № 333/7631/21 ОСОБА_2 видано виконавчий лист, який пред`явлено нею до виконання до органів державної виконавчої служби разом із заявою від 14 жовтня 2022 року, що слугувало підставою для винесення державним виконавцем 26 жовтня 2022 року постанови про відкриття виконавчого провадження №70162175.

У відповідності до положень статті 64-1 Закону № 1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний здійснити перевірку виконання боржником рішення у час та місці побачення, визначених судовим рішенням.

З огляду на той факт, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року у справі № 333/7631/21 не встановлено місце побачення ОСОБА_2 із онуком ОСОБА_7 , перевірка виконання судового рішення здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Так, 15 червня 2023 року державним виконавцем винесено вимогу, якою ОСОБА_1 , разом з сином ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , зобов`язано з`явитись 21 червня 2023 року до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі о 16:00 годині для надання побачення бабусі з дитиною за рішенням суду.

Вищезазначена вимога державного виконавця направлена, зокрема, на адресу позивача рекомендованим листом за адресою. Обставини щодо направлення 16 червня 2023 року вищезазначеної вимоги на адресу учасників виконавчого провадження № 70162175 підтверджуються реєстром поштових відправлень за формою 103, копія якого міститься в матеріалах справи.

Суд, зазначає, що адреса направлення вимоги співпадає із адресою, зазначеною ОСОБА_1 у позовній заяві.

З вищевикладеного вбачається, що державним виконавцем вчинялись активні дії щодо повідомлення позивача про необхідність прибуття разом із сином 21 червня 2023 року до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 також не було виконано попередню вимогу державного виконавця, тобто 14.06.2023 ОСОБА_1 не надала дитину бабусі ОСОБА_2 також через перебування дитини на оздоровленні з 19.05.2023, у зв`язку з чим 15.06.2023 року державним виконавцем була надіслана вимога боржнику ОСОБА_1 з зобов`язанням в строк до 5-ти днів надати документальне підтвердження перебування ОСОБА_7 на оздоровленні по стану здоров`я, із зазначенням назви закладу оздоровлення та періодом перебування.

Так, у позовній заяві позивач зазначає, що в неї не було об`єктивної можливості з`явитись 21.06.2023 разом із сином до Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі для виконання рішення суду, оскільки за станом оскільки за станом здоров`я ОСОБА_9 було рекомендовано пройти оздоровлення у зв`язку з чим дитина з 19.05.2023 і на момент подачі зазначеної скарги перебуває за межами міста Запоріжжя на профілактичному оздоровленні.

На підтвердження поважності нез`явлення за вимогою державного виконавця, ОСОБА_1 надає Довідку з рекомендаціями лікаря про оздоровлення дитини.

Актом державного виконавця від 21.06.2023 про встановлення факту проживання малолітнього ОСОБА_3 , встановлено, зокрема, що дитина перебуває у іншої бабусі - ОСОБА_8 .

Відповідно до абз. 6,7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей» оздоровлення - комплекс спеціальних заході в соціального, виховного, медичного, гігієнічного, спортивного характеру, спрямованих на поліпшення та зміцнення фізичного і психічного стану здоров`я дітей, що здійснюються в дитячому закладі оздоровлення та відпочинку протягом оздоровчої зміни; дитячий заклад оздоровлення та відпочинку - постійно або тимчасово діючий, спеціально організований або пристосований заклад, призначений для оздоровлення, відпочинку, розвитку дітей, що має визначене місце розташування, матеріально-технічну базу, кадрове забезпечення та технології для надання послуг з оздоровлення та відпочинку дітей відповідно до державних соціальних стандартів надання послуг з оздоровлення та відпочинку.

Тобто, жодних належних доказів на підтвердження факту поважності причин невиконання ОСОБА_1 судового рішення у справі №333/7631/21, які ускладнювали б або унеможливлювали б його виконання, державному виконавцю не надано. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Стосовно доводів позивача відносно того, що Акт державного виконавця від 21.06.2023 позивачу не надсилався, то суд зазначає, що Законом №1404-VІІІ не встановлено обов`язку щодо направлення державним виконавцем Акту на адресу учасників виконавчого провадження.

Окрім того, позивач мала право ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до автоматизованої системи виконавчого провадження, за адресою в мережі Інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/, де також забезпечена можливість онлайн-оплати за допомогою ідентифікатору для доступу (зазначається лише в постановах про відкриття виконавчого провадження, які направляються стягувачу та боржнику). ОСОБА_1 направлена постанова про відкриття виконавчого провадження №70162175, а отже з усіма постановами та матеріалами виконавчого провадження, в тому числі і з актами державного виконавця, ОСОБА_1 як сторона виконавчого провадження позивач мала можливість ознайомлюватись у будь-який зручний для неї час.

Більш того, суд акцентує увагу позивача на те, що рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року по справі № 333/7631/21, про існування якого позивач знала, набрало законної сили та з урахуванням положень статті 14 КАС України є обов`язковими до виконання, що, у свою чергу свідчить про необхідність його виконання як в добровільному, так і в примусовому порядку.

З огляду на вказане, у суду відсутні підстави вважати, що рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року по справі № 333/7631/21 не виконано ОСОБА_1 з поважних причин у строк, встановлений державним виконавцем.

Так, з урахуванням положень статті 64-1 Закону №1404-VІІІ, з огляду на те, що позивачем без поважних причин не виконано судове рішення у справі №333/7631/21, державним виконавцем правомірно прийнято постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу.

Відтак, підстави для задовлення позовних вимог та скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Частиною 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Враховуючи той факт, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 242-246, 287 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Європейська, 16, м. Запоріжжя, 69104, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його підписання.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 24.10.2023.

Суддя А.В. Сіпака