Справа № 620/10033/23
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2023 року Чернігів Справа № 620/10033/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДепартаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Головного управління Національної поліції в Чернігівській області
провизнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2023 роки та основну чергову оплачувану відпустку за 21 добу в 2021 році та за 25 діб у 2022 році.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач всупереч положенням статті 24 Закону України «Про відпустки», статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», не нарахував та не виплатив позивачу компенсацію за невикористану ним додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2023 роки, а також основну чергову оплачувану відпустку за 21 добу в 2021 році та за 25 діб в 2022 році в день його звільнення з Департаменту та зі служби в поліції.

Відповідач у поданому до суду відзиві висловив незгоду із заявленими позовними вимогами, оскільки чинним законодавством передбачено виплату компенсації за невикористані у рік звільнення дні щорічної відпустки. Щодо додаткової відпустки як учаснику бойових дій, то вказаний вид відпустки не переноситься на наступний період, а компенсація її невикористаної частини не передбачається чинним законодавством. Окрім того, відповідачем зазначено, що відпустка учасника бойових дій за 2022 рік використана позивачем, а в частині періоду 2015-2020 років вказує, що відомості щодо її використання в Департаменті відсутні, оскільки ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Чернігівській області та переведений до Департаменту лише з 24.11.2020.

Окремо відповідачем подано клопотання про залучення до участі у справі другого відповідача - Головне управління Національної поліції в Чернігівській області.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 23.08.2023 залучено до участі у справі другого відповідача - Головне управління Національної поліції в Чернігівській області.

У поданому до суду відзиві ГУНП в Чернігівській області, з-поміж іншого, зазначає про те, що нормами пункту 8 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 виплата компенсації передбачається лише за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, що звільняються з поліції. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 проходив службу в органах та підрозділах Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з 07.11.2015 по 24.11.2020, а з 24.11.2020 по 05.06.2023 в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України, що підтверджується довідкою про періоди служби майора поліції ОСОБА_1 (а.с. 20-22).

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 02.07.2015 (а.с. 6).

Відповідно до Витягу з наказу ГУНП в Чернігівській області «По особовому складу» від 20.11.2020 №324 о/с, відповідно до ч. 8 та 9 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 переведено для подальшого проходження служби до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, звільнивши його з посади начальника сектору кримінальної поліції Куликівського відділення поліції Чернігівського відділу поліції ГУНП, з 24.11.2020. Також зазначено, що щорічну основну оплачувану відпустку за 2020 рік використав у кількості 10 діб, додаткову оплачувану відпустку за 2020 рік не використав (а.с. 65).

Відповідно Витягу з наказу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 26.11.2020 №410 о/с майора поліції ОСОБА_1 , який прибув у порядку переведення з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, призначено старшим оперуповноваженим 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області з 24.11.2020 (а.с. 31).

Згідно із Витягом із наказу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 05.06.2023 №334 о/с майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з виплатою компенсації за 13 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році (а.с. 10).

Із довідки заступника начальника управління - начальника 3-го відділу (кадрового забезпечення) 4-го управління полковника поліції Едуарда Панченка вбачається, що залишок невикористаних частин щорічних відпусток за період з 24.11.2020 по 05.06.2023 становить: за 2021 рік - 10 діб щорічної основної та 15 діб додаткової відпустки за вислугу років; за 2022 рік - 16 діб щорічної основної та 15 діб додаткової відпустки за вислугу років; за 2023 рік - щорічна основна та додаткова оплачувані відпустки не надавались. За фактично відпрацьований час у 2023 році позивачеві при звільненні виплачено компенсацію. Додаткова відпустка як учасника бойових дій за 2022 рік позивачем використана, за 2020, 2021 та 2023 позивач до керівництва Департаменту із рапортом про надання додаткової відпустки як учаснику бойових дій не звертався (а.с. 46).

Водночас, довідкою заступника начальника УКЗ ГУНП в Чернігівській області підтверджено, що:

- невикористана щорічна оплачувана відпустка за 2025 рік за фактично відпрацьований час складає 03 доби, додаткову оплачувану відпустку, як учасник бойових дій, за 2015 рік не використав;

- за 2016 рік використав 42 доби щорічної оплачуваної відпустки, додаткову оплачувану відпустку, як учасник бойових дій, за 2016 рік використав;

- за 2017 рік використав 43 доби щорічної оплачуваної відпустки, додаткову оплачувану відпустку, як учасник бойових дій, за 2017 рік використав;

- за 2018 рік використав 44 доби щорічної оплачуваної відпустки, додаткову оплачувану відпустку, як учасник бойових дій, за 2018 рік не використав;

- за 2019 рік використав 45 діб щорічної оплачуваної відпустки, додаткову оплачувану відпустку, як учасник бойових дій, за 2019 рік не використав;

- за 2020 рік використав 10 діб щорічної оплачуваної відпустки, станом на 23.11.2020 залишок складав 35 діб. Додаткову оплачувану відпустку, як учасник бойових дій, за 2020 рік використав (а.с. 64).

Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпуски як учаснику бойових дій у спірний період, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із реалізацією права позивача на грошову компенсацію за невикористану під час служби щорічну основну та додаткову відпустки як учаснику бойових дій.

З огляду на матеріали справи вбачається, що при звільненні позивача з 05.06.2023 з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, останнім не проводилась компенсація за невикористану під час служби в поліції частину щорічної основної відпустки у 2021 рік за 21 добу та 25 діб у 2022 році, а також невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2023 роки, що не заперечується сторонами.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Статтею 4 Закону №504/96-ВР передбачено такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);

3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.

В силу вимог частини першої статті 83 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за невикористані дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію».

Так, відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Частиною першою статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено перелік підстав для звільнення поліцейського зі служби в поліції та припинення служби в поліції.

Частиною першою статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (частина друга статті 93 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно із частинами п`ятою-сьомою статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році. Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Відповідно до частин десятої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

У відповідності до пункту 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260) грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно із абзацами сьомим, восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію».

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, в наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 по справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на не врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №260 питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання мають застосовуватись приписи КЗпП України та Закону України «Про відпустки».

Суд відхиляє посилання відповідача на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 31.03.2020 по справі №808/2122/18, враховуючи таке.

Верховний Суд у постанові від 19.01.2021 по справі №160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого у зазначеному вище рішенні суду та підтримав позицію, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, за всі роки служби.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом в постановах від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20 та від 11.11.2021 у справі № 360/1874/20, що враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач має право на компенсацію за невикористані дні основної відпустки за 35 діб невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2020 рік, 10 діб невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2021 рік та 16 діб невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Що стосується компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2023 роки, суд зазначає таке.

Згідно із статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Приписами статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» установлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, а саме: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Тобто, зазначені вище норми фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій у постановах від 14.04.2021 по справі №620/1487/20, від 29.04.2021 по справі №200/602/20-а.

Так, Верховний Суд зазначив, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

При цьому, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на компенсацію за невикористану під час служби додаткову відпустку як учасника бойових дій.

Водночас, судом встановлено, що за даними відповідачами доказами підтверджується, що спірну відпустку учасника бойових дій ОСОБА_1 було використано за 2016 рік, 2017 рік, 2020 рік та за 2022 рік. Таким чином невикористаними залишилися відпустка за 2015 рік, за 2018 рік, за 2019 рік, за 2021 рік та 2023 рік. Інших доказів позивачем не надано.

Визначаючись із суб`єктом, який зобов`язаний здійснити виплату компенсації за весь період проходження позивачем служби в органах поліції, суд виходить із таких норм чинного законодавства.

Як встановлено судом ОСОБА_1 проходив службу в органах поліції, зокрема, в період з 07.11.2015 по 24.11.2020 в Головному управлінні Національної поліції в Чернігівській області, а з 24.11.2020 по 05.06.2023 в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України, що підтверджується довідкою про періоди служби майора поліції ОСОБА_1 (а.с. 20-22).

Згідно із ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліції; 2) територіальні органи поліції.

У складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення; 7) інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

Структуру Національної поліції складають: центральний орган управління, міжрегіональні територіальні органи, Головні управління поліції по областях України, державні установи та заклади.

Так, Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України міжрегіональний територіальний орган у складі кримінальної поліції Національної поліції України, який бере участь у реалізації державної політики з питань боротьби з організованою злочинністю та здійснює оперативно-розшукову діяльність.

Частинами 7, 9 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників. Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Тобто, проходячи службу як в Головному управлінні Національної поліції в Чернігівській області так і в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України ОСОБА_1 проходив службу в органах поліції та його призначення на відповідній посаді в Департаменті відбулось шляхом переведення із одночасним звільненням із займаної посади в Головному управлінні Національної поліції в Чернігівській області.

Водночас, як і було зазначено раніше, за невикористану відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Так, саме звільнившись із Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України ОСОБА_1 був звільнений і зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», що свідчить про те, що обов`язок виплати компенсації за невикористану відпустку виник у органу з якого особа звільнена зі служби в поліції - Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

З урахуванням зазначеного, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені частково шляхом визнання протиправної бездіяльності відповідача - Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо нарахування та виплати компенсації за невикористану щорічну оплачувану відпустку в кількості 35 діб за 2020 рік, 10 діб за 2021 рік та 16 діб за 2022 рік, а також додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2021 рік та 2023 рік; зобов`язання відповідача - Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію за невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки в кількості 35 діб за 2020 рік, 10 діб за 2021 рік та 16 діб за 2022 рік, а також додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2021 рік та 2023 рік.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області та Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну оплачувану відпустку в кількості 35 діб за 2020 рік, 10 діб за 2021 рік та 16 діб за 2022 рік, а також додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2021 рік та 2023 рік.

Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки в кількості 35 діб за 2020 рік, 10 діб за 2021 рік та 16 діб за 2022 рік, а також додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2021 рік та 2023 рік.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, проспект Перемоги, 74, м. Чернігів, 14000, .

Дата складення повного рішення суду - 23.10.2023.

Суддя Ю. О. Скалозуб