Справа № 160/17137/23
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
14.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди виходячи з розрахунку 100 000 грн. на місяць за період з 25.04.2022 року по 05.06.2022 року, у відповідності до п. 10 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду виходячи з розрахунку 100 000 грн. на місяць за період з 25.04.2022 року по 05.06.2022 року, у відповідності до п. 10 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на його думку, він має право на отримання додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн. на місяць - за період з 24.04.2022 року по 05.06.2022 року, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, як особа, яка перебувала на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувала у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько- експертної) комісії, тобто у відповідності до п. 10 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260. Зазначена винагорода позивачу не була виплачена, і з цього приводу він звертався до командира Військової частини НОМЕР_1 з заявою від 31.05.2023 року (до якої були надані всі необхідні додатки) про виплату винагороди за період з 25.04.2022 року, по 05.06.2022 року. На цю заяву позивачем була отримана письмова відповідь від 01.07.2023 року №1035/49/1980, в якій відповідачем заперечується отримання позивачем поранення/травми 25.04.2022 року та відповідно відмовлено у нарахуванні та виплаті винагороди у розмірі 100 000 грн. За таких обставин, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 16.08.2023 року. Також вказаною ухвалою суду від відповідача витребувано додаткові докази по справі.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 року продовжено Військовій частині НОМЕР_1 строк для подання витребуваних ухвалою суду від 17.07.2023 року доказів - до 16.10.2023 року.
17.10.2023 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшли дві однакові за змістом письмові відповіді на відзив, в яких він не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов. Зазначає, що у своєму відзиві на позовну заяву відповідач взагалі заперечує отримання позивачем поранення/травми 25.04.2022 року. Натомість ця обставина повністю підтверджується наданими позивачем до позову письмовими доказами. Окрім того, довідкою про обставини травми, виданою командиром в/ч НОМЕР_1 № 1035/183/16 від 29.03.2023 року, підтверджується отримання позивачем поранення/травми під час безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме виконань бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 в районі н.п. Новомихайлівка Донецької області 25.04.2022 року. Тобто ця довідка видана відповідачем і підтверджує факт отримання позивачем поранення саме 25.04.2022 року і саме в районі населеного пункту Новомихайлівка Донецької області. На підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 року заяву Військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі залишено без задоволення
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 25.02.2022 року по 23.05.2023 року проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 у звані головний сержант, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 від 25.02.2022 року.
З 05.07.2022 року Військова частина НОМЕР_1 виконує бойові завдання в складі оперативно-тактичного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » згідно витягу з бойового розпорядження штабу ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 05.07.2022 року №БР-5т/ВР.
Відповідно до витягу з наказу (по стройовій частині) № 122 від 23.05.2023 року ОСОБА_1 був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 (за станом здоров`я) на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з включенням з військового обліку відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26, Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
Згідно з довідкою про обставини травми, виданою командиром в/ч НОМЕР_1 № 1035/183/16 від 29.03.2023 року, позивач отримав поранення/травму під час безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме виконань бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в районі н.п. Новомихайлівка Донецької області 25.04.2022 року.
Позивач в період з 26.04.2022 року по 06.05.2022 року проходив лікування після отриманої травми повторно (07.04.2022 року, 25.04.2022 року), що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 3409 від 06.05.2022 року та довідкою від 06.05.2022 року Про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу виданою КНП МКЛ16 ДМР.
Згідно з довідкою про обставини травми, виданою командиром в/ч НОМЕР_1 № 1035/183/16 від 29.03.2023 року, позивач отримав поранення/травму під час безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме виконань бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в районі н.п. Новомихайлівка Донецької області 25.04.2022 року.
В подальшому позивачу була надана II група інвалідності пов`язана із захистом Батьківщини з 13.06.2023 року, безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 12ААГ № 191431 від 20.06.2023 року та видано посвідчення особи з інвалідністю в наслідок війни серія НОМЕР_3 від 20.06.2023 року.
У зв`язку із невиплатою додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. на місяць за період з 24.04.2022 року по 05.06.2022 року, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, як особа, яка перебувала на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з заявою від 31.05.2023 року та необхідними документами про виплату винагороди за період з 25.04.2022 року по 05.06.2022 року.
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2023 року №1035/49/1980 позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті винагороди у розмірі 100 000 грн. та зазначено, що оскільки в заяві відсутні документи, що підтверджують отримання захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва пов`язане із захистом Батьківщини, за фактом (повторного отримання міно-вибухової травми), та подальшим лікуванням (реабілітації) в період з 25.04.2022 року по 06.05.2022 року, підстав нарахування та виплати винагороди в розмірі 100 000 грн. із розрахунку на день були відсутні.
Не погоджуючись із відмовою відповідача виплатити додаткову винагороду виходячи з розрахунку 100 000 грн. на місяць за період з 25.04.2022 року по 05.06.2022 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до частин першої-другої статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 днів та у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України військовий стан продовжено, в тому числі, по теперішній час.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та від 24.02.2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.
01.04.2022 року постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168" № 400 внесено зміни до вказаної вище постанови, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Згідно з пунктом 2 цієї постанови, вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.
Дане питання також врегульовано в розділом п 10 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 та п.11 даного розділу, а саме у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які:
загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер);
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення), - за час перебування в полоні (заручниках) та до дня звільнення включно або за час перебування в інтернуванні та до дня повернення до України або за час безвісної відсутності;
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Отже, виходячи зі змісту наведених постанов Уряду додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн. на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).
У відповідності до п. 10 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року, № 260 встановлено, що підтверджуючим документом отримання вибухової травми є Первинна медична карта форма 100.
Основним документом, згідно чинного законодавства України за яким повинні виплачуватися додаткова грошова винагорода і компенсація є довідка про обставини поранення (травми, контузії, каліцтва) Додаток 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в ЗС України.
Так, з матеріалів справи вбачається, що приймаючи безпосередню участь в бойових діях, під час виконання бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 поблизу н.п. Новомихайлівка, Донецької області в результаті близького вибуху снаряду позивач отримав вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, акубаротравму з перфорацією барабанної перетинки з обох боків.
Перша медична допомога позивачу була надана на місці. Потім він був доставлений до міської лікарні 66 ВМГ м. Курахово, Донецької області, що підтверджується первиною медичною карткою Ф-100 № 4171/6.
В подальшому, згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 3409 від 06.05.2022 року, а також довідки від 06.05.2022 року, позивач був евакуйований до МКЛ №16 м. Дніпро, де було також встановлено діагноз Повторна (07.04.2022 року, 25.04.2022 року) закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Акубаротравма з перфорацією барабанної перетинки з обох боків. Вибухова травма (25.04.2022 року). Ушкодження в наслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків. Окрім того, медичним оглядом в лікарні, також було встановлена травма - двобічна пахвинна грижа: защемлена пахова грижа справа, вправима лівобічна пахова грижа. В подальшому, 27.04.2022 року позивачу була зроблена операція. Після виписки з лікарні рекомендовано обмеження фізичного навантаження строком на один місяць.
Як наслідок, за станом тяжкого бойового враження і здоров`я, на підставі довідки ВЛК № 1 від 06.05.2022 року позивачу була надана відпустка на 30 календарних днів для лікування після тяжкого поранення.
Вищевказане також підтверджується свідоцтвом про хворобу № 1207 від 04.04.2023 року.
Зазначені обставини повністю підтверджуються наявними в матеріалах даної справи копіями доказів, а саме карткою первинної допомоги - Ф 100 від 25.04.2022 року, випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 3409 від 06.05.2022 року, довідкою про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу від 06.05.2022 року, довідкою ВЛК КНП МКЛ №16 ДМР від 06.05.2022 року № 1, свідоцтвом про хворобу №1207.
Також в матеріалах даної справи міститься копія довідки про обставини травми, видана командиром Військової частини НОМЕР_1 № 1035/183/16 від 29.03.2023 року, якою підтверджується отримання позивачем поранення/травми під час безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме виконань бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 в районі н.п. Новомихайлівка Донецької області 25.04.2022 року (додаток 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України).
Посилання на можливий постконтузійний синдром у позивача є лише припущенням відповідача, яке не підтверджується жодними доказами, тому указані обставини жодним чином не впливають на право особи отримати додаткову винагороду, передбачену Постановою №168.
Враховуючи, викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для відмови позивачу у виплаті додаткової винагороди виходячи з розрахунку 100 000 грн. на місяць за період з 25.04.2022 року по 05.06.2022 року, у відповідності до п. 10 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260.
Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення з цим позовом, суд зазначає наступне.
В поданому адміністративному позові позивач оскаржує відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати додаткової винагороди виходячи з розрахунку 100 000 грн. на місяць за період з 25.04.2022 року по 05.06.2022 року.
В свою чергу діюча наразі редакція ч.1 та ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України передбачає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
При цьому в такій редакції ч.1 та ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України існує з 19.07.2022 року - дня набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 року №2352-IX (далі Закон №2352-IX).
В редакції до набрання чинності вказаними змінами ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України передбачала наступне положення - у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Виходячи з наведеного, тримісячний строк звернення до суду застосовується до правовідносин, які виникли після набрання чинності Законом №2352-IX, тобто з 20.07.2022 року.
В свою чергу суддя звертає увагу на те, що п. 1 глави ХІХ Кодексу законів про працю України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на території України запроваджено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, який неодноразово продовжувався.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 " відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Оскільки на момент звернення позивача до суду з цим позовом (14.07.2023 року) тримісячний строк звернення з дати відміни карантину на території України (24 години 00 хвилин 30.06.2023 року) не сплинув, суд приходить до висновку, що позивачем строк звернення до суду з цим позовом не пропущено.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий відповідно до ст.139 КАС України, поверненню позивачу не підлягає.
Згідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди виходячи з розрахунку 100 000 грн. на місяць за період з 25.04.2022 року по 05.06.2022 року, у відповідності до п. 10 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) додаткову винагороду виходячи з розрахунку 100 000 грн. на місяць за період з 25.04.2022 року по 05.06.2022 року, у відповідності до п. 10 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна