Справа № 160/21210/23
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
22.08.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії відділу з питань призначення та перерахунків пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до п.1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058 IV від 09.07.2023 року;
- визнати протиправними дії відділу з питань призначення та перерахунків пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до п.1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058IV від 09.07.2023 року;
- визнати протиправними дії відділу з питань призначення та перерахунків пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до п.1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058IV від 09.07.2023 року;
- призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням стажу роботи, зазначеного у трудовій книжці, при цьому зарахувати до загального страхового стажу період роботи згідно трудової книжки: з 05.09.1979 року по 24.01.1980 року, з 25.01.1980 року по 01.04.1980 року, з 01.07.1988 року по 11.12.1988 року, з 27.11.1990 року по 30.03.1992 року, з 01.04.1992 року по 01.12.1997 року, з 02.12.1997 року по 01.06.2016 року, з червня 2016 року по січень 2022 року;
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 25.01.2023 року та призначити пенсію за віком з дати звернення, тобто з 25.01.2023 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.01.2023 року та 13.07.2023 року позивач звертався до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком, однак відповідач-2 та відповідач-3 рішеннями від 31.01.2023 та від 23.03.2023 року відповідно відмовили позивачу в призначенні пенсії за віком із посиланням на відсутність необхідного страхового стажу. Позивач зауважує, що оскаржуваними рішеннями йому також відмолено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 05.09.1979 року по 24.01.1980 року, з 25.01.1980 року по 01.04.1980 року, з 01.07.1988 року по 11.12.1988 року, з 27.11.1990 року по 30.03.1992 року, з 01.04.1992 року по 01.12.1997 року, з 02.12.1997 року по 01.06.2016 року, з червня 2016 року по січень 2022 року, оскільки трудова книжка заповнена з помилками та частина з вказаних періодів роботи позивача була в Південній Осетії. Позивач зауважує, що працівник не може відповідати за правильність оформлення трудової книжки. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
24.08.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
08.09.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
Як встановлено судом відповідачем-2 не долучено до відзиву доказів надіслання відзиву іншим учасникам справи.
Відповідно до п.2 ч.4 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.
30.08.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-3 зазначив, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність необхідного страхового стажу. Крім цього відповідач-3 зазначив, що періоди роботи позивача з 05.09.1979 року по 24.01.1980 року, з 25.01.1980 року по 01.04.1980 року, з 01.07.1988 року по 11.12.1988 року, з 27.11.1990 року по 30.03.1992 року, з 01.04.1992 року по 01.12.1997 року, з 02.12.1997 року по 01.06.2016 року не підлягають зарахуванню до страхового стажу, оскільки трудова книжка позивача заповнена з помилками, а період роботи позивача з червня 2016 року по січень 2022 року не підлягають врахуванню до страхового стажу з огляду на відсутність в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату страхових внесків. У зв`язку з чим відповідач-3 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримало копію ухвали про відкриття провадження у справі 24.08.2023 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав, як і заяви про визнання позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
25.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В даному рішенні зазначено, що вік заявника становить 63 роки, а страховий стаж 11 років 01 місяць 03 дні.
Також в даному рішенні зазначено, що періоди роботи заявника:
- з 05.09.1979 року по 24.01.1980 року, з 25.01.1980 року по 01.04.1980 року, з 27.11.1990 року по 30.03.1992 року, з 01.04.1992 року по 01.12.1997 року не зараховано до страхового стажу оскільки записи про звільнення завірені печаткою непридатною до читання;
- з 01.07.1988 року по 11.12.1988 року не зараховано до страхового стажу оскільки запис про звільнення незавірений печаткою;
- з 02.12.1997 року по 01.06.2016 року не зараховано до страхового стажу оскільки відсутній переклад печатки;
- з червня 2016 року по січень 2022 року не зараховано до страхового стажу через відсутність інформації в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату страхових внесків.
17.03.2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В даному рішенні зазначено, що вік заявника становить 63 роки, а страховий стаж 11 років 01 місяць 17 днів.
Також в даному рішенні зазначено, що періоди роботи заявника:
- з 05.09.1979 року по 24.01.1980 року, з 25.01.1980 року по 01.04.1980 року, з 27.11.1990 року по 30.03.1992 року, з 01.04.1992 року по 01.12.1997 року не зараховано до страхового стажу оскільки записи про звільнення завірені печаткою непридатною до читання;
- з 01.07.1988 року по 11.12.1988 року не зараховано до страхового стажу оскільки запис про звільнення незавірений печаткою;
- з 02.12.1997 року по 01.06.2016 року не зараховано до страхового стажу оскільки заявник працював в Південній Осетії;
- з червня 2016 року по січень 2022 року не зараховано до страхового стажу через відсутність інформації в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату страхових внесків.
Непогоджуючись із означеними рішеннями, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Як встановлено судом, в трудовій книжці позивача зроблено наступні записи періодів роботи позивача (далі мовою оригіналу):
- 7 запис 01.09.1976 року зачислен студентом первого курса;
- 8 запис 05.04.1979 року отчислен из института;
- 1 запис 05.09.1979 року принят бетонщиком пятого розряда в подземные условия труда;
- 2 запис - 24.01.1980 року уволен согласного личного заялвния;
- 3 запис 25.01.1980 року принят на работу рабочим в Джавский наливной завод;
- 4 запис 01.04.1980 року освобожден от работы согласно личного заявления;
- 19 запис 01.07.1988 року зачислен в качестве мастера;
- 21 запис 11.12.1988 року освобожден от занимаемой должности согласно личного заявления;
- 26 запис 27.11.1990 року принят в кооператив «Строитель» в качестве начальника участка;
- 28 запис 30.03.1992 року уволен по собственному желанию;
- 29 запис 01.04.1992 року принят в ММЧП «Лада» в качестве гл. инженера;
- 32 запис 01.12.1997 року уволен в связи с закрытием предприятия;
- 33 запис - 02.12.1997 року принят в «Бонвсерно» (обьедение книжных магазинов РЮО) на должность специалиста по материально-технического снабжения;
- 34 запис 01.06.2016 року уволен в связи с ликвидацией организации;
- 35 запис 02.06.2016 року принят в ООО «Коро» кафе Винчензо на долность специалиста по учету товарно-материальных ценностей;
- 36 запис 23.01.2022 року трудовой договор расторжений по инициативе работника.
Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві при відмові в зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 05.09.1979 року по 24.01.1980 року, з 25.01.1980 року по 01.04.1980 року, з 01.07.1988 року по 11.12.1988 року, з 27.11.1990 року по 30.03.1992 року, з 01.04.1992 року по 01.12.1997 року керувались завіренням записів про звільнення печаткою непридатною для читання та відсутністю завірення запису про звільнення печаткою.
Суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачами до суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при зарахуванні періодів роботи позивача до страхового стажу.
Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачами протиправно не враховано до страхового стажу позивача періоди його роботи з 05.09.1979 року по 24.01.1980 року, з 25.01.1980 року по 01.04.1980 року, з 01.07.1988 року по 11.12.1988 року, з 27.11.1990 року по 30.03.1992 року, з 01.04.1992 року по 01.12.1997 року.
Щодо періоду роботи позивача з 02.12.1997 року по 01.06.2016 року, суд зазначає наступне.
В оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підставою для невраховування даного періоду роботи позивача зазначено, що позивач працював в даний період в Південній Осетії, в свою чергу інших підстав для неврахування даного періоду роботи позивача до страхового стажу відповідачами не наведено, ані в оскаржуваних рішеннях, ані у відзиві на позовну заяву.
Відповідно до резолюції Генеральної Асамблеї ООН №76/267 від 08.06.2022 року Південна Осетія є самопроголошеною державою, що територіально входить до складу Грузії.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
При вирішенні даного питання суд виходить з того, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН.
У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Вищенаведеної позиції також дотримується Верховний Суд в постанові від 22.10.2018 року по справі №235/2357/17.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві протиправно не враховано до страхового стажу позивача період його роботи з 02.12.1997 року по 01.06.2016 року.
Стосовно періоду роботи позивача з червня 2016 року по січень 2022 року, суд зазначає наступне.
В оскаржуваних рішеннях зазначено, що означений період роботи позивача не зараховано до страхового стажу через відсутність інформації в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкове державного соціального страхування щодо сплати страхових внесків за означений період.
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно абз.1 ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Суд звертає увагу, що ключовою умовою для врахування до страхового стажу позивача означеного періоду є сплата відповідних страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Суд зазначає, що позивачем доказів сплати його роботодавцями страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в період з червня 2016 року по січень 2022 року, до суду не надано.
В свою чергу підстав для врахування означеного періоду до страхового стажу позивачем в позовній заяві не наведено.
Таким чином суд доходить висновку про відсутність підстав для врахування означеного періоду роботи позивача до страхового стажу, а отже позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання про призначення позивачу пенсії за віком, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Як встановлено судом з оскаржуваного рішення, станом на 25.01.2023 року позивачу виповнилось 63 роки, страховий стаж позивача складав 37 років 06 місяців 26 днів, (з урахуванням періодів роботи позивача з 05.09.1979 року по 24.01.1980 року, з 25.01.1980 року по 01.04.1980 року, з 01.07.1988 року по 11.12.1988 року, з 27.11.1990 року по 30.03.1992 року, з 01.04.1992 року по 01.12.1997 року та з 02.12.1997 року по 01.06.2016 року, які підлягають врахуванню до страхового стажу).
З огляду на вищевикладене, з метою відновлення порушених прав позивача суд доходить висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.01.2023 року.
Крім цього суд звертає увагу, що вимога позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком не підлягає задоволенню, оскільки судом обрано належний спосіб захисту прав позивача, а саме: зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.01.2023 року.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про необхідність стягнення солідарно з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судового збору у розмірі 268,40 грн. на користь позивача.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 05.09.1979 року по 24.01.1980 року, з 25.01.1980 року по 01.04.1980 року, з 01.07.1988 року по 11.12.1988 року, з 27.11.1990 року по 30.03.1992 року, з 01.04.1992 року по 01.12.1997 року та з 02.12.1997 року по 01.06.2016 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.01.2023 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський