Справа № 620/7775/22
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року Чернігів Справа № 620/7775/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.

за участі секретаря Стасюк Т.В.,

представника позивача Дубіна В.І.,

представника відповідача Городник Т.М,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні в залі суду справу за позовом Ніжинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ніжинрайагролісництво» до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області, третя особа на стороні відповідача Ніжинська окружна прокуратура про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 02.11.2022 звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції в Чернігівській області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо проведення перевірки й складання Акту про результати заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства від 30.11.2021 №77/06.

Суд ухвалою від 09.11.2022 відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання. В подальшому, суд ухвалою від 08.12.2022 позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2023 ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В судовому засіданні, суд ухвалою від 11.05.2023 позовну заяву залишив без розгляду. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2023 ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 16.08.2023 справу прийнято до провадження та продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що, будь-які рішення за результатами перевірки чи приписи на адресу позивача не надходили. В той же час, при проведенні перевірки та оформленні її результатів відповідачем не дотриманий порядок оформлення та ознайомлення позивача із результатами проведеної перевірки. Недотримання встановлених вимог щодо процедури проведення перевірок та оформлення їх результатів є належною підставою до визнання перевірки незаконною та скасування розпорядчих документів. Зазначає, що Акт використаний як основний доказ у господарському провадженні у справі №927/443/22 про відшкодування коштів. Таким чином, Акт створює суттєві негативні правові наслідки для позивача. Вважає, що своїми діями відповідач грубо порушив норму ст.19 Конституції України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача протягом встановленого судом строку подав відзив на позов, в якому проти позову заперечив та вказав, що за результатами проведеної перевірки будь-які документи реагування відповідачем не приймалися, а тому відсутні підстави для оскарження дій інспекції щодо проведення перевірки як такої. В судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні вимог відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у тому числі й рішення органу місцевого самоврядування, що є предметом цього спору.

Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні.

Предметом даного позову є дії відповідача щодо проведення перевірки й складання Акту про результати заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства від 30.11.2021 №77/06.

Статтею 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координуються Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно з пунктом 7 вказаного Положення, Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з підпунктами «і», «к» підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275, Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцям та особами без громадянства, а також юридичними особами нерезидентами вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, зокрема щодо пошкодження дерев і чагарників, знищення або пошкодження лісових культур, сіянців або саджанців у лісових розплідниках і на плантаціях, природного підросту та самосіву на землях, призначених під відновлення лісу, законності вирубування; раціонального та невиснажливого використання лісових ресурсів; добування продуктів лісу та використання лісових ресурсів; заготівлі деревини в порядку рубок головного користування та здійснення лісогосподарських заходів; а також про охорону і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема щодо додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування).

Згідно з пунктом 8 пункту 4 Положення, Держекоінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право пред`являти претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, розраховувати їх розмір, вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що державній екологічній інспекції надано можливість здійснювати контроль за додержанням вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, тощо та при виявленні порушень, в тому числі збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, визначати їх розмір та звертатися до суду з питань їх відшкодування.

Таким чином, завдані збитки стягуються у судовому порядку за позовом інспекції та правильність їх обчислення, тощо перевіряє суд, який розглядає такий позов.

В контексті спірних правовідносин та заявлених вимог, суд зазначає, що дії інспекції з проведення перевірки та складання акта перевірки є способом реалізації наданої суб`єкту владних повноважень компетенції.

Сам по собі факт проведення перевірки, складений за її результатами акт та дії посадових осіб органу зі складання цього акта не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав позивача, крім виникнення права на ознайомлення з актом та як наслідок подання зауважень до нього. Якщо ж відповідач вже провів перевірку на підставі наказу, то цей наказ, як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням. При цьому, неправомірність дій інспекції при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Щодо акту та дій щодо його складання варто вказати, шо сам акт перевірки не є рішенням (актом індивідуальної дії) в розумінні КАСУ, а є лише носієм інформації, встановленої під час здійснення контрольного заходу. Наявність акта перевірки чи включення до його змісту певних висновків самі собою не створюють жодних перешкод для діяльності юридичної особи, що перевіряється, та зумовлює відсутність порушень у реалізації охоронюваних законом інтересів особи. Акт не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень.

З наведеного слідує, що акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, а тому до акта можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються, доказів.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що оцінка акта перевірки, в тому числі й оцінка дій службових осіб органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо стягнення збитків, поданого на підставі такого акту відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, перший заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області, Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Ніжинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ніжинрайагролісництво» про стягнення 670 504,24 грн шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2023 у справі №927/443/22 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Приймаючи таке рішення, Північний апеляційний господарський суд зазначив, що відповідачем доведено наявність порушень при проведенні перевірки та складенні Акту, наслідком яких є неможливість прийняття Акту від 30.11.2021 як належного та допустимого доказу наявності в діях відповідача порушення яке б могло бути підставою до притягнення його до відповідальності шляхом стягнення збитків.

Таким чином, право позивача є захищеним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №48/340, від 19.05.2020 у справі №916/1608/18).

Застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

Суд зазначає, що порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В даному випадку, суд констатує, що розгляд справи №927/443/22 та доведення Ніжинським районним дочірнім агролісогосподарським спеціалізованим підприємством «Ніжинрайагролісництво», в межах справи про стягнення збитків, наявності порушень при проведенні перевірки та складенні Акту, наслідком яких є неможливість прийняття Акту від 30.11.2021 як належного та допустимого доказу є самостійним способом захисту порушеного права і не потребує окремої констатації протиправності рішень (дій, бездіяльності) винної особи в межах адміністративного судочинства, оскільки порушене право наразі відсутнє.

Посилання ж позивача на те, що такі дії з боку відповідача можуть повторитися, суд до уваги не приймає, оскільки є виключно його побоюваннями та припущеннями. Суд наголошує, що рішення суду не може стосуватися правовідносин, які ще не відбулись або можуть відбутися, а захисту підлягає виключно порушене право, яке, як встановлено вище, в даному випадку відсутнє та захищене судом в межах справи №927/443/22.

Щодо решти посилань позивача, на переконання суду, його доводи про порушення його прав, свобод чи інтересів, є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу на його конкретні реальні та індивідуально виражені права.

У справі «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99; від 27.09.2001, пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A №303-A; від 09.12.1994; пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п.30, від 27.09.2001). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові Ніжинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ніжинрайагролісництво» до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області, третя особа на стороні відповідача - Ніжинська окружна прокуратура про визнання протиправними дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач - Ніжинське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство «Ніжинрайагролісництво» (вул. Борзнянський шлях, буд.5,м.Ніжин,Чернігівська область, 16600, );

Відповідач - Державна екологічна інспекція у Чернігівській області (вул. Малясова, б.12, м.Чернігів, 14017, ).

Третя особа на стороні відповідача - Ніжинська окружна прокуратура (вул. Овдіївська, 2, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, ).

Повний текст рішення складено 24.10.2023.

Суддя Л.О.Житняк