Справа № 160/20616/23
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
за участі секретаря судового засіданняЛебеденко В.В.
представника позивача представника відповідача 1 представника відповідача 2 Юдіної Н.М. Блохіна О.С. Гетьманенко О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,-
15.08.2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі відповідач 1), Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі відповідач 2), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2023 №458 о/с «По особовому складу» в частині переведення майора поліції ОСОБА_1 для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області та звільнення його з 17.07.2023 з посади начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Новомосковського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.07.2023 №298 о/с «По особовому складу» в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 , який прибув із Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшим інспектором сектору публічного порядку відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції з 17.07.2023, з посадовим окладом 2500 гривень та установленою надбавкою за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 45%;
- поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Новомосковського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2023 №458 о/с в частині переведення його неправомірно переміщено в порядку частини першої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» з посади начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Новомосковського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на посаду старшим інспектором сектору публічного порядку відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції, оскільки це переміщення відбулося без згоди позивача, в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії та на посаду, що не відповідає його званню, що на переконання позивача є порушенням норм трудового законодавства. За таких умов вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.08.2023 відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
01.09.2023 представник відповідача 2 звернулась до суду з відзивом на позов у якому зазначила, що не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне. Так, через некомплект особового складу ГУНП в Донецькій області на підставі частин 1,7 та 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» було здійснено переміщення позивача на посаду старшого інспектора сектору публічного порядку відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції за ініціативою керівника, в такому випадку згода поліцейського на переміщення не передбачена, оскільки норми трудового законодавства не застосовуються до служби в поліції. З посиланням на норми Закону України «Про Національну поліцію» та «Перелік посад поліцейських і відповідних їм граничних спеціальних звань», затвердженого Наказом Національної поліції від 04.12.2015 №142 відповідач вказує, що позивача переведено на рівнозначну посаду, оскільки і за попередньою посадою і за посадою, на яку позивача переведено передбачене однакове граничне спеціальне звання. Так, зазначила, що у оскаржуваних правовідносинах відповідачі діяли в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. З урахуванням викладеного, зазначає про відсутність підстав для задоволення позову.
08.09.2023 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк відповідачу 1 для подачі відзиву на позов.
12.09.2023 представник відповідача 1 звернувся до суду з відзивом на позов, в якому зазначив, що не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими, а доводи, викладені у позовній заяві такими, що не відповідають фактичним обставинами справи з огляду на наступне. Підставами для переведення позивача з ГУНП в Дніпропетровській області до ГУНП в Донецькій області та видання відповідних наказів, у тому числі спірного, є доповідна записка від 14 липня 2023 року №20/2821, лист ГУНП в Донецькій області від 12 липня 2023 року №1743/01/12-2023, рапорт позивача від 17.07.2023 та подання про призначення на посаду від 17.07.2023. При цьому, спірне переміщення відбулося на підставі положень Закону України «Про національну поліцію» в редакції Закону України №2123-IX від 15.03.2022 «Про внесення змін до законів України «Про національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану», набрав чинності 01.05.2022. Зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце у судовій практиці, зокрема, постановах Верховного Суду, на які посилається позивач. Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами службами і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади особливо в період дії воєнного стану в Україні. Відтак, зазначає, що відповідачем жодних протиправних дій відносно позивача допущено не було, оскільки наказ ГУНП в Дніпропетровській області від 14.07.2023 №458 о/с (зі змінами, унесеними наказом від 17.07.2023 №463 о/с), виданий в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову.
12.09.2023 представником позивача було подано до суду відповідь на відзив Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якій було підтримано позицію, викладену в позовній заяві. Так представник позивача, вказує, що відповідач обґрунтовує переміщення позивача дефіцитом кадрів в ГУНП в Донецькій області, проте із матеріалів справи вбачається, що кадровий дефіцит виник через дії самого відповідача. Окрім того, позивача було переведено без його згоди в зону активних бойових дій. Відповідачем не обґрунтовано і не доведено належними доказами, що переміщення позивача викликано інтересами служби.
19.09.2023 до суду від представника відповідача надійшла відповідь на відзив Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій було підтримано позицію, викладену в позовній заяві. Зазначає, що застосований відповідачами механізм переміщення поліцейських для усунення кадрового дефіциту призводить до нерівності та дискримінації поліцейських, оскільки це переведення відбувається за межами встановленої процедури. Так, оскаржений наказ підписаний керівником ГУНП в Дніпропетровській області, який не мав права переводити працівника в іншу область, оскільки його повноваження не розповсюджуються на іншу область.
19.09.2023 до суду від представника відповідача 2 надішли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що нормами Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено погодження переміщення поліцейського на вищому рівні, однак чітко встановлено, що переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників. Крім того, переведення поліцейського може здійснюватися за ініціативою прямих керівників (начальників) та керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
21.09.2023 представник позивача звернулась до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи відповіді відповідача 1 на адвокатський запит про оголошення конкурсу у період серпень-вересень 2023 роки на посади, які звільнились після переміщення.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з підстав, зазначених у позові.
Представники відповідачів у судовому засіданні обставини, викладені у відзивах на позов підтримали, проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 06 листопада 2015 року проходив службу в органах Національної поліції та з 01.02.2021 по 16.07.2023 року перебував на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Новомосковського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
З матеріалів справи вбачається, що 13.07.2023 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов лист Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.07.2023 №1743/01/12-2023, в якому містилися інформація про некомплект вакантних посад та про необхідність у додатковому залученні поліцейських з метою максимального та ефективного забезпечення виконання повноважень поліції, здійснення заходів правового режиму воєнного стану на території Донецької області, у тому числі на деокупованих територіях, у зв`язку з чим просили розглянути питання щодо переведення для подальшого проходження служби підпорядкованих поліцейських в розпорядження Головного управління Національної поліції в Донецькій області у кількості, що дозволить зменшити зазначений вище загальний некомплект органу поліції хоча б на 5%.
14.07.2023 начальником Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області полковника поліції ОСОБА_2 на виконання доручення до листа ГУНП в Донецькій області від 12.07.2023 №1743/01/12-2023 складено рапорт з пропозицію перевести для подальшого проходження служби в ГУНП в Донецькій області, серед іншого, начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Новомосковського районного відділу поліції майора поліції ОСОБА_1 .
Так, 14.07.2023 начальником Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області полковником поліції Загороднім В. підготовлено доповідну записку на ім`я начальника ГУНП в Дніпропетровській області про можливість переведення відповідно до вимог частин 1, 7,8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» з урахуванням, серед іншого, рапорту начальника Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області полковника поліції Юркевича С.А. від 14.07.2023, поліцейських ГУНП в Дніпропетровській області з метою максимального та ефективного забезпечення виконання повноважень поліції, здійснення заходів правового режиму воєнного стану на території Донецької області, у тому числі на деокупованих територіях, захисту суверенітету та територіальної цілісності України.
Згідно витягу з наказу від 14.07.2023 №458 о/с (зі змінами, внесеними наказом ГУНП від 17.07.2023 №463 о/с) відповідно до частин 1, 7 та 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькі області з 17 липня 2023 майора, звільнивши його з посади начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Новомосковського районного відділу поліції на підставі доповідної записки від 14 липня 2023 року №20/2821 та лист ГУНП в Донецькій області від 12 липня 2023 року №1743/01/12-2023.
З матеріалів справи вбачається, що 17.07.2023 заступником начальника ГУНП в Донецькій області полковником поліції Меженним Я.Є. сформовано подання про призначення на посаду старшого інспектора сектору публічного порядку відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області - майора поліції ОСОБА_1 .
Згідно витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.07.2023 №298 о/с вбачається, що відповідно до частин 1, 7 та 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» призначено до Головного управління Національної поліції в Донецькій області майора поліції ОСОБА_1 , який прибув із Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшим інспектором сектору публічного порядку відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції з 17 липня 2023 року.
Вважаючи, спірні накази відповідача 1 та відповідача 2 протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію 580-VIII .
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
У розумінні частини першої статті 2 Закону України від 23.12.1993 №3781-XII «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», Національна поліція є правоохоронним органом.
Згідно з частиною першою статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (частина перша статті 17 Закону №580-VIII).
Згідно частини третьої статті 59 цього Закону рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно частини 4 статті 59 Закону №580-VIII видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
У силу положень частини десятої статті 62 Закону №580-VIII, яка визначає гарантії професійної діяльності поліцейського, поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим Законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу, та може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.
За приписами частини першої статті 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється:
1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;
3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;
4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.
Частиною другою статті 65 Закону №580-VIII було обумовлено, що посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.
За правилами частин сьомої-дев`ятої статті 65 Закону №580-VIII переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
Отже, вказана норма передбачає можливість переміщення поліцейського на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
Відповідно до розділу ІІ Порядку №1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, як переміщення по службі.
За приписами пункту 2 розділу ІІІ Порядку №1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №1235 перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року №1235.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 1235 у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.
Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.07.2012 №650 затверджено Інструкцію з оформлення документів у системі МВС України (надалі - Інструкція №650), вимоги якої поширюються на організаційно-розпорядчі документи - накази, доручення, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, які створюються в результаті діяльності органів і підрозділів внутрішніх справ, навчальних закладів, науково-дослідних установ, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління МВС.
Згідно Інструкції №650: рапорт - письмове звернення працівника до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку з цим відповідного прохання; подання - документ, що містить пропозиції про призначення, переміщення або заохочення особового складу, а також рекомендації щодо визначених дій і заходів з питань діяльності установ; доповідна записка - документ, адресований керівникові установи, яким останній інформується про невідомий йому факт, подію тощо, з обов`язковим внесенням пропозицій.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що спірні правовідносини виникли з приводу застосування відносно позивача пункту другого частини першої статті 65 Закону №580-VIII, яке відбулось без згоди позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для переміщення позивача по службі слугувало звернення начальника ГУНП в Донецькій області до начальника ГУНП в Дніпропетровській області про необхідність вирішення питання про переміщення поліцейських, рапорт начальника Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області полковника поліції Юркевича С.А. від 14.07.2023, підготовлений на виконання доручення до цього листа та доповідна записка начальника Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області полковника поліції Загородній В. про можливість переведення майора поліції ОСОБА_1 відповідно до вимог частин 1, 7,8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) з посади начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Новомосковського районного відділу поліції для подальшого проходження служби до ГУНП в Донецькій області.
Відтак, суд доходить висновку, що переміщення позивача для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області викликано інтересами служби, а також обумовлено ініціативою керівників органу, на підтвердження чого відповідачами надано докази, зокрема, лист ГУНП в Донецькій області від 12.07.2023 №1743/01/12-2023, рапорт начальника Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 14.07.2023, доповідна записка начальника управління кадрового забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області від 14.07.2023 №20/282.
Так, в ході судового розгляду встановлено, що майора поліції ОСОБА_1 , який прибув із Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області призначено до Головного управління Національної поліції в Донецькій області старшим інспектором сектору публічного порядку відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції з 17 липня 2023 року.
Позивач вказує, що його переведено на посаду, яка не відповідає наявному у нього спеціальному званню, а тому не є рівнозначною, що свідчить про протиправність такого переведення.
З цього приводу суд зазначає наступне.
За правилами ст. 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється на вищу, рівнозначну або нижчу посаду, ніж та на якій перебував поліцейський.
Згідно частини 2 ст.65 цього Закону посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.
Граничні спеціальні звання молодшого, середнього складу поліції за штатними посадами встановлюються керівником поліції, що визначено у частині 2 статті 80 Закону №580-VIII.
Так, наказом Національної поліції від 04.12.2015 №142 затверджено «Перелік посад поліцейських і відповідних їм граничних спеціальних звань» (далі Перелік №142), відповідно до якого, посадам «начальника сектору» та «старший інспектор» управління, відділу та відділення поліції відповідають граничні спеціальні звання «капітан поліції».
Відтак, посада начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Новомосковського районного відділу поліції з якої було переміщено поліцейського ГУНП в Дніпропетровській області Червоноштана Д.В. в порядку статті 65 Закону №580-VIII (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) на посаду старшого інспектора сектору публічного порядку відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції, є рівнозначними за граничним спеціальним званням середнього складу поліції (капітан поліції) відповідно до наказу Національної поліції України від 04.12.2015 №142.
Водночас, в матеріалах справи наявний рапорт позивача від 17.07.2023 про згоду з запропонованою йому посадою старшого інспектора сектору публічного порядку відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.
При цьому, наявність у позивача спеціального звання «майор» не свідчить про переміщення позивача на нерівнозначну посаду, з огляду на наведене вище.
Що стосується згоди поліцейського на переміщення на рівнозначну посаду, то серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.
Згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (частина друга статті 68 Закону №580-VIII).
В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
При цьому пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.
Слід зазначити, що у підпункті «б» пункту 42 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення), закріплено аналогічне правило про те, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на рівнозначні посади провадиться у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.
У вказаному пункті Положення йдеться також про те, що рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.
Крім того, за змістом підпункту «ж» пункту 40 Положення при призначенні на посади рядового і начальницького складу враховується, зокрема те, що переміщення по службі в іншу місцевість у межах республіки осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли встановленого пунктами 5 і 7 цього Положення віку, визнані здатними до військової служби або здатними до нестройової служби в мирний час, але потребують за станом свого здоров`я чи здоров`я членів їх сімей зміни місця служби (проживання), провадиться за рішенням відповідного начальника на підставі висновку військово-лікарської комісії.
Отже, спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.
Щодо посилань позивача на застосування до спірних правовідносин норм трудового законодавства суд зазначає, що відповідно до статті 60 Закону №580- проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Водночас частиною першою статті 32 КЗпП України установлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Усталеною є практика Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.
Однак відсутність у Законі №580-VIII та Положенні норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.
Так, за приписами абзацу другого частини восьмої статті 65 Закону №580-VIII (у редакції Закону від 15.03.2022 №2123-IX) поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Крім того, Законом від 15.03.2022 №2123-IX частину першу статті 60 Закону №580-VIII викладено в новій редакції, згідно з якою відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у спірних правовідносинах.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.05.2023 року у справі № 620/3663/19.
З урахуванням вищезазначеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання протиправним оскаржуваного наказу про переміщення позивача через ненадання останнім згоди на таке переміщення.
Враховуючи правомірність прийнятих наказів, відсутні підстави для задоволення вимоги про поновлення позивача на посаді.
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Згідно частини 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права. Відповідно до частини 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Так, позивачем не доведено протиправність оскаржуваних наказів. При цьому, відповідачами доведено правомірність та законність прийняття наказів.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що приймаючи оскаржувані накази, відповідачі діяли відповідно до Конституції України та чинного законодавства України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 90, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 23 жовтня 2023 року.

Суддя Н.Є. Сліпець