Справа № 200/5363/23
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

23 жовтня 2023 року Справа №200/5363/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Крилова М.М., перевіривши матеріали позовної заяви Приватного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов, визнання незаконним висновок про вартість майна, -

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2023 року до Донецького окружного адміністративного суду, засобами поштового зв`язку, надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про:

-визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 02.12.2022 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, прийняту в межах зведеного виконавчого провадження №54235148;

- визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 01.05.2023 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, прийняту в межах зведеного виконавчого провадження №54235148;

-визнання незаконним висновок про вартість майна, а саме: арештованого залізничного вантажного вагону, реєстраційний номер 58864414, складений Суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання ТОВ «Оціночна компанія «Аналітик», складений у межах зведеного виконавчого провадження №54235148.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

На виконання вимог позовної заяви позивачем надано клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Вивчивши матеріали справи, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд приходить до наступного.

Пунктом 4 ч.1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.5 ст.125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною цих функцій (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У пункті 1 частини 1 статті 3 цього Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення підлягають примусовому виконанню, зокрема, на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Згідно із частиною 1 статті 14, частинами першою, другою статті 15 цього Закону учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 512 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

За частинами 1, 2 статті 74 цього Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до пункту частини 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зміст фактичних обставин і системний аналіз нормативних положень свідчить, що питанням яке підлягає вирішенню є належність заявлених позовних вимог до юрисдикції адміністративного суду.

Питання юрисдикції суду щодо спорів про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, Велика Палата Верховного Суду вирішувала неодноразово. Так, у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 442/2270/17-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 324/1018/17 і від 05 грудня 2018 року у справі № 422/2248/17 вона дійшла таких висновків:

- при визначенні юрисдикції суду щодо спору необхідно встановити, на підставі яких виконавчих документів здійснюється виконавче провадження;

- якщо виконавче провадження відкрите, і примусове виконання здійснюється державною виконавчою службою або приватним виконавцем на підставі документів, передбачених у пунктах 1, 11, 2 частини першої nстатті 3 Закону України «Про виконавче провадження», тобто на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судових наказів; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом, заяви та скарги розглядаються судом, який видав рішення, що перебуває на примусовому виконанні;

- якщо примусове виконання здійснювалось на підставі документів, виданих іншими органами, такі заяви учасників виконавчого провадження мали розглядатися у порядку, передбаченому статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, чи статтею 287 цього кодексу, чинній з указаної дати.

Верховний Суд зазначав, що для визначення предметної юрисдикції, зокрема щодо судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця, вирішальне значення має суть оспорюваних дій.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54014744 від 25.05.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області у справі №905/3647/15, виданого 13.04.2017 року, щодо стягнення з ПрАТ Концерн Стирол на користь ПАТ Державний ощадний банк України грошових коштів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи (лист відповідача від 02.08.2023 року №20.1/54235148/8), що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження №54235148 до складу якого входять:

-виконавче провадження №69730959 з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області №24/25-908/5753/14 від 13.10.2015 року;

- виконавче провадження №54014744 від 25.05.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області у справі №905/3647/15, виданого 13.04.2017 року;

-виконавче провадження №69730947 від 25.12.2015 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області у справі №905/64/15, від 25.12.2015 року.

02.12.2022 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при виконанні доручення відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №20.1/54235148/2 від 18.11.2022 року складено постанову про опис та арешт майна (коштів) ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» якою описано та накладено арешт на вантажний вагон зеленого кольору №58864414.

В межах виконавчого провадження №54014744 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 31.05.2023 року була складена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ТОВ «Оціночна компанія «Аналітик» чу виконавчому провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області у справі №905/3647/15, виданого 13.04.2017 року, щодо стягнення з ПрАТ Концерн Стирол на користь ПАТ Державний ощадний банк України грошових коштів.

Отже, з наведеного вбачається, що вище окреслені дії державним виконавцем вчинено в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого наказу Господарського суду Донецької області у справі №905/3647/15, виданого 13.04.2017 року, щодо стягнення з ПрАТ Концерн Стирол на користь ПАТ Державний ощадний банк України грошових коштів.

При цьому, суд зазначає, що наказ № 905/3647/15 від 13.04.2017 року був виданий Господарським судом Донецької області, на виконання рішення суду у господарській справі, котре ухвалено відповідно до вимог Господарсько процесуального законодавства України.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального суду України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно зі статтею 340 Господарського процесуального суду України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, приписами ст.ст.339-345 ГПК України встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій, бездіяльності державних та приватних виконавців у випадку, якщо сторона виконавчого провадження оскаржує їх у зв`язку із примусовим виконанням виконавчого документа, виданого на виконання рішення суду у господарській справі.

Означена позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2018 (справа №279/2369/17), від 14.11.2018 (справа №820/4243/17); від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19).

Водночас, суд зазначає, що визначена ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» юрисдикційна підсудність окружного адміністративного суду поширюватиметься на дії та рішення державного виконавця відносно виконання оскаржуваного рішення, зокрема, щодо виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, та витрат виконавчого провадження, які перебуватимуть в окремому виконавчому провадженні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N005, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Отже, за приписами статті 57 Закону «Про виконавче провадження» оцінка транспортних засобів здійснюється суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а не державним виконавцем.

Таким чином, оскільки об`єктом оцінки є транспортний засіб (залізничний вантажний вагон №58864414), то така оцінка відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" здійснена суб`єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання, у даному випадку ТОВ «Оціночна компанія «Аналітик», яким складений висновок від 15.09.2023 про вартість майна.

Варто відмітити, що пунктом 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" зі змінами та доповненнями, визначено, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а висновки експерта є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, в зв`язку з чим вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, не підлягають розгляду адміністративними судами. Також, у разі якщо експерт, суб`єкт оціночної діяльності - фізична особа, висновок експерта слід оскаржувати в порядку цивільного судочинства, якщо експерт, суб`єкт оціночної діяльності - юридична особа - у порядку господарського судочинства.

Таким чином, оскільки предметом спору в частині оскарження висновку про вартість майна є не рішення чи дії державного виконавця, вчинені ним у ході примусового виконання виконавчого листа, а висновки експерта - суб`єкта оціночної діяльності, тому дана вимога не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а отже вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі №200/5363/23 за позовом Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов, з окреслених вище підстав.

Згідно із ч. 6 ст. 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Відтак, суд роз`яснює позивачеві, що даний спір підлягає вирішенню судом, який видав виконавчий документ - в порядку господарського судочинства.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов.

Роз`яснити позивачеві, що даний спір підлягає вирішенню судом, який видав виконавчий документ - в порядку господарського судочинства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі, разом з позовною заявою, та доданими до неї документами, надіслати позивачеві.

Ухвала суду може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у строки визначені статтею 295 КАС України.

Суддя М.М. Крилова