Справа № 520/1379/22
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 р. Справа № 520/1379/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 10.04.23 року у справі № 520/1379/22

за позовом Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева"

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

третя особа акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість"

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Завод імені В.О.Малишева" (далі позивач, ДП "Завод імені В.О.Малишева") звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі відповідач), в якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 30.07.2021 № 8, 8.

- стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, код СДРПОУ (ВП) 43983495) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" (код СДРПОУ 14315629, вул. Плеханівська, 126, м. Харків, 61001, ІВАК №ІІА0033829, м. Київ, АТ Укрексімбанк, Україна, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ № 200115228) витрати зі сплати судового збору у сумі 24 810,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що ані в матеріалах справи, ані в судовому засіданні, ані в рішенні суду жодних обставин, які б свідчили, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України та іншим законодавством, контроль за дотримання якого покладено на контролюючі органи, тобто наявності умислу в діях платника податку, не зазначено. У свою чергу вказує, що позивач разом із виплатою доходу фізичним особам сплачував поточні податки та збори, що підтверджується призначенням платежу в платіжних дорученнях. Тобто, позивачем здійснювались заходи щодо сплати сум зобов`язань з податків та зборів до бюджету, проте, через велику суму заборгованості по виплаті заробітної плати сплата відбувалась несвоєчасно та не у повному обсязі. Відтак, позивачем вчинялись активні дії на погашення суми боргу, що не враховано судом при ухваленні рішення. Вказує, що підприємство нараховувало та утримувало податок на доходи фізичних осіб та військовий збір у повному обсязі без порушень, про що надавало звіти з податків, згідно з нормами ПК України.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі наказу від 16.03.2021 № 1724-п проведено документальну планову виїзну перевірку ДП «Завод імені В.О. Малишева» за період з 01.07.2017 по 31.12.2020 з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства.

За результатами перевірки складено Акт №11042/20-40-07-02-08/14315629 від 25.06.2021, відповідно до якого, встановлено наступні порушення, зокрема:

-п.87.9 ст.87, п. 54.2 ст.54 , пп. 168.1.2., пп.168.1.4, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст.168, п.176.2 (а) ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI, зі змінами та доповненнями - несвоєчасне перерахування утриманого податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати оподатковуваного доходу за період з 01.07.2017року по 31.12.2020 року у сумі 193 454 304,11 грн., у тому числі по заборгованості станом на 01.07.2017 року у сумі 133 159 800,48 грн., за липень 2017року у сумі 4986233,33 грн., за серпень 2017року у сумі 4982447,73 грн., за вересень 2017року у сумі 5048658,32грн., за жовтень 2017року у сумі 5229384,52 грн., за листопад 2017року 5335032,95 грн., за грудень 2017року 5636857,65грн., за січень 2018року - 5224617,16 грн., за лютий 2018 у сумі - 5340246,22 грн., за березень 2018 року у сумі - 5315342,15грн., за квітень 2018 року - 5281017,01грн., за травень 2018року -5251436,72 грн., за червень 2018року - 2663229,82 грн., та неперерахування утриманого податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати оподатковуваного доходу у сумі 190 035 941,30 грн., в т. р. за червень 2018року у сумі 2805661,29 грн., за липень 2018 року у сумі 5434815,19грн., за серпень 2018року у сумі 5331786,98 грн., за вересень 2018 року у сумі 5513979,04 грн., за жовтень 2018 року у сумі5754940,57 грн., за листопад 2018 року у сумі 5766430,60 грн., за грудень 2018 року у сумі 5807868,10 грн., за січень 2019року у сумі 6152867,42грн., за лютий 2019року у сумі 6297169,40грн., за березень 2019 року у сумі 6562083,81 грн., за квітень 2019 року у сумі 6651976,89 грн., за травень 2019 року у сумі 6781035,85 грн., за червень 2019 року у сумі 7070288,34 грн., за липень 2019 року у сумі 7174579,36 грн., за серпень 2019 року у сумі 6956880,72 грн., за вересень 2019 року у сумі 7186715,16 грн., за жовтень 2019 року у сумі 6621480,89 грн., за листопад 2019 року у сумі 6553375,15 грн., за грудень 2019 року у сумі 6102680,39 грн., за січень 2020 року у сумі 6544877,07 грн., за лютий 2020року у сумі 6970987,47грн., за березень 2020рокуу сумі 6839785,75 грн., за квітень 2020 року у сумі 6121382,00 грн., за травень 2020року у сумі 6486843,20 грн., за червень 2020 року у сумі 6669763,83 грн., за липень 2020 року у сумі 6721766,15 грн., за серпень 2020 року у сумі 6594361,13 грн., за вересень 2020року у сумі 6662402,12 грн., за жовтень 2020 року у сумі 6878143,16 грн., за листопад 2020 року у сумі 6934985,20 грн., за грудень 2020 року у сумі 6557199, 40 грн., в т. ч. строк якого не настав - 6473170,28 грн;

- пп.168.1.2, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, пп.176.2 «а» п.176.2 ст.176, п.161 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ зі змінами та доповненнями, а саме несвоєчасне перерахування військовою збору за листопад, грудень 2019 року, січень, лютий, травень - грудень 2020 року у загальній сумі 837106,43 грн. під час виплати заробітної плати або у термін, встановлений для місячного податкового періоду, не перераховано до бюджету військовий збір (строк сплати якого настав) у сумі 167891,30 грн.

На підставі Акту перевірки відповідачем сформовано податкові повідомлення- рішення:

від 30.07.2021 № 8 про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, штрафних санкцій та пені на загальну суму 291 577 921,52 грн.;

від 30.07.2021 № 8 про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, штрафних санкцій та пені з податку на доходи фізичних осіб (військового збору) на загальну суму 176 631,13 грн.

Позивач 19.08.2021 звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою про скасування зазначених податкових повідомлень-рішень.

Рішенням від 20.12.2021 №28497/6/99-00-06-01-04-06 про результати розгляду скарги податкові повідомлення рішення Головного управлінння ДПС у Харківській області від 30.07.2021 № 8, 8 залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Не погодившись із висновками контролюючого органу, що відображені в акті перевірки, та прийнятими на підставі таких висновків податковими повідомленнями-рішеннями, ДП "Завод імені В.О.Малишева" звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із законності та обґрунтованості оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки відповідачем доведено неперерахування позивачем утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору до або під час виплати оподатковуваного доходу за період з 01.07.2017 року по 31.12.2020.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктами «а», «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України встановлено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Згідно з п. 171.1 ст. 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Згідно з пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом цього Кодексу.

Відповідно до ст. 18 ПК України, податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з пп. 168.4.7 п. 168.4 ст. 168 ПК України відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.

Відповідно до п.п. 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Відповідно до пункту 161підрозділу 10 розділу ХХПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п.162.1ст. 162цьогоКодексу, а об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163цього Кодексу.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються в порядку, встановленому розділом IVПК України, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1цього розділу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (підпункт 1.4 пункту 161підрозділу 10 розділу ХХПК України).

На виконання підпункту 1.6. пункту 161підрозділу 10 розділу ХХПК України, платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що за змістом вказаних норм, податковий агент зобов`язаний нараховувати і сплачувати до бюджету податок на доходи фізичних осіб і військовий збір одночасно з виплатою доходу, який є об`єктом оподаткування. Разом з цим, у разі коли оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується платнику податку, то податок на доходи фізичних осіб і військовий збір, підлягають перерахуванню до бюджету у строки, встановлені для місячного податкового періоду.

Відповідно до пп. 54.3.5 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента свідчать про порушення правил на нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Як встановлено з матеріалів справи, перевіркою повноти та своєчасності перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб згідно особового рахунку платника податків ДП «Завод ім. В. О. Малишева» за формою 15, формою 6 та банківських документів на перерахування податку на доходи фізичних осіб, відомостей на виплату заробітної плати та банківських документів про перерахування заробітної плати на платіжні картки робітників ДП «Завод ім. В. О. Малишева» за період з 01.07.2017 року по 31.12.2020 рік контролюючим органом встановлено неперерахування позивачем утриманого податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати оподатковуваного доходу у сумі 190035941,30 грн.

Також перевіркою встановлено несвоєчасне перерахування військовою збору за листопад, грудень 2019 року, січень, лютий, травень - грудень 2020 року у загальній сумі 837106,43 грн. під час виплати заробітної плати або у термін, встановлений для місячного податкового періоду, неперерахування до бюджету військового збору (строк сплати якого настав) у сумі 167891,30 грн.

Отже, за висновками перевірки встановлено порушення позивачем вимог пп. 168.1.2., пп.168.1.4, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст.168, п.176.2 (а) ст. 176, пункту 161підрозділу 10 розділу ХХПК України.

Вказані порушення підтверджуються обігово-сальдовими відомостями підприємства по рахунках 642, 661, банківськими виписками, відомостями з нарахування заробітної плати працівникам, ІКП за платежем військовий збір за 2017-2020 роки, про що зазначено в акті перевірки.

Колегія суддів зазначає, що в ході судового розгляду справи позивачем не наведено обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів щодо спростування висновків акту перевірки в частині несвоєчасної сплати/несплати податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Таким чином, враховуючи, що позивач у порушення вимог ПК України не перерахував до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору з нарахованих сум заробітної плати у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду, ГУ ДПС у Харківській області правомірно визначено грошові зобов`язання та нараховано пеню відповідно до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірне визначення позивачу грошових зобов`язань в розмірі 190035941,30 грн. та пені в розмірі 53957734,39 грн. з податку на доходи фізичних осіб і грошових зобов`язань в розмірі 167891,30 грн. та пені в розмірі 53,00 грн. з військового збору та обґрунтованість прийнятих податкових повідомлень-рішень від 30.07.2021 № 8, 8 в зазначеній частині.

Щодо застосування до ДП "Завод імені В.О.Малишева" штрафних санкцій відповідно доп. 124.2 ст. 124 та п. 125-1.2ст. 125-1ПК України за неперерахування до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору з нарахованих сум заробітної плати у строки, встановлені ПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПКУкраїни податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених ПК України) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених ПК України.

При цьому згідно з абзацом другим зазначеного пункту діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПКУ та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

З аналізу викладених норм можна зробити висновок, що необхідною та достатньою підставою для встановлення умислу в діях платника, є встановлення обставин, які прямо підтверджують, що платник податку не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки, а й бажав їх настання. Саме бажання настання негативних наслідків є необхідною та достатньою умовою для встановлення умислу.

У свою чергу, як визначено п. 112.2 ст. 112 ПК України, особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала змогу для дотримання правил та норм, за порушення яких ПКУ передбачено відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Положення пункту 109.3 статті 109 ПК України містять вичерпний перелік складів податкових правопорушень, для притягнення до відповідальності за які необхідно встановити вину платника податків. Це правопорушення, передбачені пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 ПК України. І всі ці склади правопорушень передбачають умисел на їх вчинення.

Інші склади правопорушень, передбачених відповідними статтями ПК України, не вимагають встановлення вини для притягнення платника податків до відповідальності.

Зі змісту податкових повідомлень-рішень№8від 30.07.2021 та №8від 30.07.2021випливає, що висновки контролюючого органу про застосування штрафних санкцій за неперерахування до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору з нарахованих сум заробітної плати у розмірі 47584245,83 грн. та 8686,83 грн. відповідно, ґрунтувалися на приписах п. 124.2 ст. 123, 125-1.2ст. 125-1ПК України.

Відповідно до п. 124.1 ст. 124 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього па підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як випливає з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання незалежно від того, з яких причин платником податків було здійснено несвоєчасну сплату. Після фактичного погашення боргу платник податку повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Пунктом 124.2 ст. 124 ПК України передбачено штрафні санкції за діяння, передбачені пунктом 124.1, але ті, що вчинені умисно.

Також відповідно до п. 125-1.1 ст. 125-1 ПК України ненарахування та/або неутримання, та/або несплата (неперерахування), та/або нарахування, сплата (перерахування) не в повному обсязі податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь нерезидента або іншого платника податків, а також нерезидентом, на якого покладено обов`язок сплачувати податок у порядку, встановленому розділом III цього Кодексу, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 10 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Згідно з п. 125-1.2 ст. 125-1 ПК України ті самі дії, вчинені умисно, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Отже, юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п. 124.2 ст. 124 та п. 125-1.2 ст. 125-1 ПК України є доведена контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у ст. 16 ПК України.

Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу.

В противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру.

Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вказані висновки викладені в постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №600/747/22-а.

Дослідивши оскаржувані податкові-повідомлення рішення, колегією суддів встановлено, що до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 25 відсотків.

Надаючи оцінку доводам контролюючого органу про наявність умислу платника податку при несвоєчасній сплаті податку на доходи фізичних осіб та військового збору, колегія суддів зазначає, що в ході судового розгляду справи представник відповідача не довів належними доказами наявність такого умислу або мети позивача ухилитися від сплати податків та зборів.

Таким чином, відповідач, застосовуючи штрафну санкцію в розмірі 25 відсотків, не встановив, чи вжив позивач всі достатні, необхідні та залежні від нього заходи з метою дотримання правил та норм, визначених у положеннях чинного законодавства, чи діяв він добросовісно, затримуючи сплату узгоджених податкових зобов`язань (наявність/відсутність непереборних обставин щодо несвоєчасної сплати), чи вчиняв всі необхідні активні дії, зокрема, щодо повідомлення відповідача про неможливість сплати податкових зобов`язань через відсутність коштів на рахунках чи неможливістю їх використання та щодо відшукування необхідних коштів.

Матеріали справи, зокрема розрахунки податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій з податку на доходи фізичних осіб та військового збору за результатом планової документальної перевірки ДП "Завод імені В.О.Малишева", що оформлені в акті перевірки №11042/20-40-07-02-08/14315629 від 25.06.2021, не містять жодних доказів, що позивач удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України.

Тобто відповідачем жодним чином не обґрунтовано правомірність застосування до платника податку саме п. 124.2 ст. 123, п. 125-1.2ст. 125-1ПК України, положення якого передбачають накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

При цьому, доводи контролюючого органу про декларування позивачем отриманого доходу в розмірі 5 млрд. грн, з посиланням на те, що дії позивача не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, встановлених Податковим кодексом України, зокрема, що позивач мав можливість сплатити податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, отриманий дохід позивача не є підставою для висновку про наявність можливості сплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору, оскільки показник доходу не свідчить про наявність чистого прибутку, який вираховується за виключенням витрат підприємства.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач нараховує та частково сплачує податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, що свідчить про намір позивача сплачувати податки та збори у відповідності до вимог ПК України, що виключає наявність умислу в діях позивача.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи контролюючого органу про умисне невиконання позивачем вимог ПК України зі сплати податків у зв`язку з надходженням з поточного рахунку ДП "Завод імені В.О.Малишева" на поточний рахунок Комбінату громадського харчування ДП "Завод імені В.О.Малишева" коштів у значних розмірах, а саме у 2019 році 156642905,66 грн та у 2020 році 223539728,73 грн, що свідчить про наявність достатніх коштів у позивача та спрямування коштів на рахунок Комбінату, а не на сплату податків.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1.1 розділу 1 Положення про Комбінат громадського харчування Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" (копія якого наявна в матеріалах справи) Комбінат громадського харчування Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" (надалі Філія) є відокремленим підрозділом Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева", майновою основою якого є державна власність, закріплена за Державним підприємством "Завод імені В.О.Малишева" (надалі Підприємство) на праві повного господарського відання та входить до складу цілісного майнового комплексу Підприємства (т.10, а.с. 114-116).

Відповідно до п. 3.1 розділу 3 Положення Комбінат громадського харчування Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" не є юридичною особою, а як підрозділ Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" входить у склад як самостійний господарчий суб`єкт, діючий згідно з даним Положенням.

Філія підпорядкована, підконтрольна та підзвітна у своїй фінансовій та господарській діяльності Підприємству. Одержаний Філією чистий прибуток розподіляється за затвердженим Підприємством нормативом. (п.п. 4.1, 4.2 розділу 4 Положення).

Отже, Комбінат громадського харчування Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" не є самостійним платником податків, а веде окремий бухгалтерський облік, який є складовою бухгалтерського обліку ДП "Завод імені В.О.Малишева".

При цьому, згідно з п. 1.7 розділу 1 Положення Підприємство несе повну відповідальність за зобов`язаннями Філії.

Пунктом 3.4.3 розділу 3 Положення визначено, що з коштів, що знаходяться на розрахунковому рахунку Філії, остання зобов`язана виплачувати заробітну плату працівникам Філії, податки та збори, розраховуватись з контрагентами в порядку, черговості та у розмірах, передбачених чинним законодавством.

Таким чином, Філія може забезпечуватися коштами, як за рахунок власної діяльності, так і за рахунок надходжень головного Підприємства.

Як встановлено з наявної в матеріалах справи оборотно-сальдової відомості за 2019, 2020 роки Комбінату громадського харчування ДП "Завод імені В.О.Малишева", кошти на поточний рахунок Комбінату позивачем перераховувались протягом звітного періоду невеликими сумами (поточні витрати) та повністю витрачені, а податковий орган, в свою чергу, не надає доказів, що ці кошти не перераховані з метою забезпечення діяльності Комбінату.

На підставі викладеного, доводи контролюючого органу про умисне невиконання позивачем обов`язків зі сплати податків та зборів є необґрунтованими.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано доказів та не доведено факт умислу в діяннях позивача, колегія суддів вважає, що застосування п. 124.2 ст. 124, п. 125-1.2 ст. 125-1 ПК України контролюючим органом є протиправним.

Колегія суддів зазначає, що позивачем дійсно не було перераховано утриманий податок на доходи фізичних осіб до або під час виплати оподатковуваного доходу у сумі 190 035 941,30 грн. та не перераховано до бюджету військовий збір (строк сплати якого настав) у сумі 167891,30 грн., що, за відсутності умислу, є підставою для застосування п. 124.1 ст. 123, п. 125-1.1 ст. 125-1 ПК України та тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що відповідачем правомірно застосовано до позивача штраф відповідно до п. 124.2 ст. 124, п. 125-1.2 ст. 125-1 ПК України.

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень в частині застосування норми п. 124.2 ст. 124, п. 125-1.2 ст. 125-1 ПК України, що, в свою чергу, спричинило протиправне визначення відсоткового значення нарахованого штрафу 25 %, замість належного застосування п. 124.1 ст. 123, п. 125-1.1 ст. 125-1 ПК України, яким передбачено 10 % штрафу від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в наданому відповідачем до суду розрахунку штрафних санкцій та пені за неперерахування податку з доходів фізичних осіб з заробітної плати працівників ДП "Завод імені В.О.Малишева", міститься інформація щодо кількості днів затримки сплати податку, розмір штрафної санкції 25%, проте детальний розрахунок за кожним періодом порушення відсутній (т. 1, а.с. 154-250).

Таким чином, з поданого розрахунку неможливо встановити, як контролюючий орган розрахував суму штрафних санкцій, яку зазначено в податковому повідомленні-рішенні від 30.07.2021 № 8 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, штрафних санкцій та пені.

На підставі викладеного, податкове повідомлення рішення від 30.07.2021 №8 підлягає скасуванню в розмірі застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, а саме в сумі 47584245,83 грн.

Щодо податкового повідомлення рішення від 30.07.2021 № 8, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявний розрахунок штрафних санкцій та пені за несвоєчасне перерахування військового збору ДП "Завод імені В.О.Малишева" (т. 1, а.с. 139-153).

Проте наданий розрахунок містить суперечливі відомості. Так, до деяких сум грошових зобов`язань, прострочення сплати яких відбулось, штрафні санкції податковим органом застосовані, до інших наведено строк затримки сплати, однак сума штрафних санкцій відсутня.

Вказані обставини унеможливлюють встановлення судом правомірного розміру штрафних санкцій за виявлені податковим органом порушення.

На підставі викладеного, податкове повідомлення рішення від 30.07.2021 № 8 підлягає скасуванню в розмірі застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, а саме в сумі 8686,83 грн.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог ДП "Завод імені В.О.Малишева".

Інші доводи сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як свідчать матеріали справи, позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 24810,00 грн. відповідно до платіжного доручення №372 від 28.01.2022, а за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції 37215,00 грн. відповідно до платіжних інструкцій №6582 від 10.07.2023 та №4402 від 10.05.2023.

Оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги позов ДП "Завод імені В.О.Малишева" фактично задоволено у встановлений судом спосіб, колегія суддів дійшла висновку, що на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 10116,28 грн. за подання позивачем позовної заяви - 4046,51 грн. та апеляційної скарги 6069,77 грн.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 року у справі № 520/1379/22 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України,третя особа - Державний концерн "Укроборонпром", про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.07.2021 № 8 в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 47 584 245,83 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.07.2021 № 8 в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 8686,83 грн.

В іншій частині задоволення позову відмовити.

Стягнути на користь Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у загальному розмірі 10116 (десять тисяч сто шістнадцять) грн. 28 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Постанова складена в повному обсязі 23.10.23 р.