Справа № 380/9433/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/9433/20 пров. № А/857/8945/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року (ухвалене у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові суддею Костецьким Н. В.) у справі № 380/9433/20 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року Головне управління ДПС у Львівській області (далі також - ГУ ДПС у Львівській області) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 141 865,97 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач протиправно, в порушення податкового обов`язку, встановленого Податковим кодексом України (далі - ПК України), не сплатив узгоджену суму податкового зобов`язання у розмірі 14 1865,97 грн. Позивачем вживалися заходи щодо стягнення податкового боргу у встановленому законодавством порядку, проте борг у добровільному порядку відповідачем не сплачений, відтак підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , вважаючи, що воно є незаконним, необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, а тому просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога ним не отримувались і доказів отримання ним таких у матеріалах справи немає, відтак вважати податковий борг узгодженим у суду не було жодних правових підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до довідки ГУ ДПС у Львівській області від 26.06.2020 № 28094/10/55.8-11 податковий борг відповідача становить 141 865,97 грн, а саме: із податку на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування, - 92 627,59 грн та пеня - 18 177,42 грн; військовому збору - 25 518,45 грн та пеня - 5542,51 грн.

Заборгованість із податку на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування суми, становлять нараховані контролюючим органом суми коштів відповідно до податкових повідомлень-рішень:

- № від 05.02.2019, яким визначено суму грошового зобов`язання в розмірі 92 457,59 грн;

- № від 05.02.2019, яким визначено суму грошового зобов`язання в розмірі 170,00 грн. Залишок несплаченої пені становить 18 177,42 грн.

Заборгованість із військового збору становлять нараховані контролюючим органом суми коштів відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 05.02.2019, яким визначено суму грошового зобов`язання в розмірі 27 737,27 грн (несплачений залишок становить 25 518,45 грн.). Залишок несплаченої пені становить 5542,51 грн.

У зв`язку з несплатою відповідачем грошових зобов`язань ГУ ДПС у Львівській області 04.03.2020 винесено податкову вимогу форми "Ф" № 9967-52, яку надіслано платникові податків.

Оскільки податковий борг відповідача не був погашений у добровільному порядку, позивач просить стягнути такий у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення, податкова вимога у встановленому порядку не скасовані та є чинними, за відповідачем обліковується заборгованість, доказів сплати такої заборгованості відповідач до суду не подав.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з підпунктами 14.1.39, 14.1156, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк);

податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 57.1, 57.3 статті 57 ПК України, якою визначені строки сплати податкового зобов`язання, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з пп.е п.176.1 ст.176 ПК України платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Аналіз зазначених норм закону свідчить, що у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати грошового зобов`язання після його узгодження. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк є податковим боргом.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення податкового боргу з відповідача у сумі 141 865,97 грн.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач вказав на те, що він не знав про податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник податковий борг, оскільки він такі не отримував.

Колегією суддів здійснено перевірку таких доводів відповідача та встановлено таке.

З метою погашення податкового боргу податковим органом скеровано на податкову адресу відповідача податкові повідомлення-рішення від 05.02.2019 за №№ , , .

Вказані податкові повідомлення-рішення надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення зі шрихкодовим ідентифікатором №595 (дата видачі 06.02.2019) і на фіскальному чеку про АТ «Укрпошта» від 06.02.2019 із цим же номером шрихкодового ідентифікатора № 595 є відмітка «вручила 11.03.19» (а. с. 16).

Податкова вимога форми "Ф" № 9967-52 від 04.03.2020 надсилалась за податковою адресою відповідача також із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення зі шрихкодовим ідентифікатором № 820 (а. с. 15).

У частині дотримання порядку надсилання спірних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, що ставить під сумнів узгодженість визначених грошових зобов`язань, колегія суддів зазначає таке.

Стаття 42 ПК України передбачає умови, за дотримання яких кореспонденція від контролюючого органу до платника податків вважається належним чином надісланою, а саме:

якщо кореспонденцію надіслано за належною адресою платника податків, якою є його місцезнаходження та податкова адреса;

якщо поштове відправлення оформлено шляхом надіслання рекомендованого листа з повідомленням про вручення.

Також стаття 42 ПК України передбачає можливість вручення запиту особисто адресату чи його представнику.

Згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Абзацом шостим п. 42.4 ст. 42 ПК України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Правова конструкція цієї норми жодним чином не визначає черговості або переважності застосування податковим органом будь-якого із зазначених способів. Вжиття у наведеному законодавчому приписі сполучника або вказує на рівнозначність зазначених способів та можливість використання будь-якого із них за вибором податкового органу.

При цьому надіслання у розумінні цієї норми передбачає направлення адресатові (платникові) кореспонденції з повідомленням про вручення. Тобто, для факту надіслання достатньою є передача податковим органом відповідного виду поштової кореспонденції на пошту.

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що приписи ПК України не передбачають умови та обов`язку контролюючого органу слідкувати за правильністю та належністю вручення платнику податків поштового відправлення, адже такий обов`язок на ньому лежав би за умови якби він особисто здійснював вручення такого запиту платнику податків, а не скористався послугами поштового зв`язку.

Варто зауважити, що платник зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою, яка фактично є його місцезнаходженням і за якою податковий орган правомірно надсилає усю адресовану платникові кореспонденцію. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатися на неотримання ним кореспонденції податкового органу як на обставину, що звільняє його від відповідальності у зв`язку з настанням негативних для нього наслідків.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що орган податкової служби, надсилаючи на податкову адресу відповідача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи те, що зазначені податкові повідомлення-рішення та податкова вимога в адміністративному та/чи судовому порядку не оскаржувались, податковий борг у розмірі 141 865,97 грн вважається узгодженим.

Щодо правомірності розрахунку розміру податкового боргу колегія суддів зазначає, що податковий борг ОСОБА_1 виник в результаті прийнятих щодо нього податкових повідомлень-рішень, які не охоплюються предметом цього позову, відтак у суду відсутні процесуальні повноваження у межах розгляду цієї справи здійснювати їх правовий аналіз.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача несплаченого податкового боргу, то предмет доказування становлять обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу в судовому порядку, зокрема, встановлення факту його сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту, перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі, в черговості, та за рахунок платежів, встановлених Податковим кодексом України. Питання правильності нарахування податкових зобов`язань та правомірності податкових повідомлень-рішень не є предметом спору в цій справі.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у відповідача податкового боргу у вказаній сумі, доказів погашення якого останнім на час розгляду справи не надана.

З огляду на наведені норми законодавства та встановлені у справі обставини колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач діяв в спірних правовідносинах у межах своїх службових обов`язків, повноважень та відповідно до норм чинного законодавства.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року в адміністративній справі № 380/9433/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин