Справа № 340/5064/23
Суддя: О.В. КРАВЧУК
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/5064/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 )

до

відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (; адреса: вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006)

відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (; адреса: вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000)

відповідача 3: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (; адреса: Проспект Соборний, 158-Б, Запорізька область, 69057)

відповідача 4: Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область, 265107)

про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови зарахувати до страхового стажу період роботи в російській федерації з 10.11.1992 по 16.08.2000, з 16.08.2000 по 01.06.2007 року відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_2 від 30.03.1984 та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.02.2023 № 45 про відмову в призначені пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови зарахувати до страхового стажу період роботи в російській федерації з 10.11.1992 по 16.08.2000 року, з 16.08.2000 по 01.06.2007 року відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_2 від 30.03.1984 року та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 05.04.2023№ 45 про відмову в призначені пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-1 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови зарахувати до страхового стажу період роботи в російській федерації з 10.11.1992 по 16.08.2000 року, з 16.08.2000 по 01.06.2007 року відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_2 від 30.03.1984 та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.06.2023 № 45 про відмову в призначені пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 10.11.1992 по 16.08.2000 року, з 16.08.2000 по 01.06.2007 року відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_2 від 30.03.1984 та зобов`язати повторно розглянути заяву від 03.02.2023 року про призначення пенсії за віком, призначити і виплачувати пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-I «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 10.12.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що маючи, на її думку, достатній пенсійний та страховий стаж, неодноразово (03.02.2023, 29.03.2023, 02.06.2023) зверталась із відповідними заявами до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області для призначення пенсії за віком. Однак, рішеннями № 45 від 09.02.2023 року, № 45 від 05.04.2023 року та № 45 від 09.06.2023 року їй було відмовлено у призначені пенсії. Рішення вмотивовані тим, що для призначення ОСОБА_1 пенсії необхідний страховий стаж 29 років, проте страховий стаж позивачки становить лише 25 років 6 місяців 25днів. Вважаючи такі рішення протиправними, позивачка звернулася з відповідним позовом до суду.

Ухвалою суду від 17 липня 2023 року відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представники відповідачів 1, 2, 3, 4 подали відзиви на позовну заяву, в яких зазначили, що за результатами розгляду заяв позивачці відмовлено в призначені пенсії, оскільки відсутній необхідний страховий стаж. Воднораз, за результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано періоди з 10.11.1992 року по 16.08.2000 року та з 16.08.2000 року по 01.06.2007 року, оскільки організації, в яких працювала позивачка, знаходяться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Крім того, з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. В зв`язку з цим, до страхового стажу позивачки зараховуються періоди її роботи на території РРФСР лише по 31.12.1991 року. Отже, рішення № 45 від 09.02.2023, № 45 від 05.04.2023 та № 45 від 09.06.2023 винесені з дотриманням норм чинного законодавства та не підлягають скасуванню.

Крім того, відповідач - 2 наполягає на тому, що позивачкою пропущений строк звернення до адміністративного суду, а тому позов має бути залишений без розгляду. Однак, такі доводи судом відхилені як юридично помилкові - суд наголошує, що у даному випадку предметом спору є рішення територіальних органів ПФ України, для оскарження яких КАС України встановлений шестимісячний строк. Позов щодо кожного з таких рішень поданий ОСОБА_1 у межах такого строку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

У С Т А Н О В И В:

03 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За принципом екстериторіальності заява та додані документи розглядались ГУ ПФУ в Хмельницькій області, яке рішенням № 45 від 09.02.2023 відмовило в призначенні пенсії позивачці.

29.03.2023 позивачка повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За принципом екстериторіальності заява та додані документи розглядались ГУ ПФУ в Запорізькій області, яке рішенням № 45 від 05.04.2023 відмовило в призначенні пенсії позивачці.

02.06.2023 позивачка втретє звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За принципом екстериторіальності заява та додані документи розглядались ГУ ПФУ в Одеській області області, яке рішенням № 45 від 09.06.2023 відмовило в призначенні пенсії позивачці.

Підставою для кожного з означених рішень слугував брак страхового стажу в ОСОБА_1 . При цьому до стажу позивачки не зараховані періоди її роботи в установах та організаціях на території російської федерації з 10.11.1992 року по 16.08.2000 року та з 16.08.2000 року по 01.06.2007 року.

Не погоджуючись з винесеними рішеннями, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов?язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

У статті 1 вказаного Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" наведені наступні визначення:

Пенсія-щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За приписами пункту 1 частини першої статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Поряд з цим, за змістом статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частини 4 статті 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Статтею 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається в тому числі та із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Як уже зазначав суд, при вирішенні питання про ризначення ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідачами не враховано до страхового стажу позивачки періоди її роботи на території російської федерації з 10.11.1992 року по 16.08.2000 року та з 16.08.2000 року по 01.06.2007 року відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_2 , оскільки з 1 січня 2023 року рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Згідно з вимогами статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка діяла в період виникнення спірних правовідносин та в період роботи позивачки на території рф, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацом 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом рф "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року (діючої в період роботи ОСОБА_1 на території рф), трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Аналіз наведеного вище вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 року «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Вказана постанова набрала чинності 02 грудня 2022 року.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 року року Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Таким чином, у контексті спірних правовідносин, суд вважає неспроможними доводи відповідачів про те, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, оскільки вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивачки, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Також необхідно зазначити, що відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок 637)

Пункт 1 Порядку №637 передбачає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, при цьому потреба у наданні додаткових відомостей або ж уточненні інших відомостей виникає лише тоді, коли у заявника відсутня трудова книжка або відповідні записи у ній, або ж містяться неточні записи про період його роботи.

Досліджуючи копію трудової книжки ОСОБА_1 № НОМЕР_2 від 30.03.1984, суд встановив, що позивачка у період з 10.11.1992 по 16.08.2000, з 16.08.2000 по 01.06.2007 працювала на території російської федерації, про що здійснено відповідні записи, водночас до правильності заповнення яких у відповідачів немає нарікань.

Отже, спірний період трудової діяльності в російській федерації підтверджено записами трудової книжки позивачки.

Таким чином, з огляду на викладене, набутий трудовий стаж позивачки на території рф з 10.11.1992 по 16.08.2000 року та з 16.08.2000 по 01.06.2007 року (відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 № НОМЕР_2 від 30.03.1984 року), підлягає зарахуванню до страхового стажу як такий, що має бути врахований при вирішенні питання про призначення пенсії за віком.

Європейського суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

За наведених обставин оскаржені позивачкою рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.02.2023 № 45, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 05.04.2023№ 45 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.06.2023 № 45 суд вважає протиправними та такими., що підлягають скасуванню.

Воднораз суд зазначає, що оскаржені позивачкою дії відповідача щодо відмови їй у призначені пенсії формалізовані рішеннями №45 від 09.02.2023, №45 від 05.04.2023 , № 45 від 09.06.2023, які визнані протиправними та скасовані, а отже немає правових підстав для визнання протиправними таких дій відповідача.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 10.11.1992 по 16.08.2000 року, з 16.08.2000 по 01.06.2007 року відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_2 від 30.03.1984 та зобов`язати повторно розглянути заяву від 03.02.2023 про призначення пенсії за віком, призначити і виплачувати пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-I «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 10.12.2022 року, суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем не проводився розрахунок страхового стажу позивачки з урахуванням періодів, врахованих судом у цьому рішенні, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-I «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 10.12.2022 року.

Воднораз, належним способом поновлення порушених прав позивачки у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Кіровоградській області (як територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання позивачки і до якого за призначенням пенсії зверталась позивачка) зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності з 10.11.1992 по 16.08.2000 року та з 16.08.2000 по 01.06.2007 відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_2 від 30.03.1984, та повторно розглянути заяву позивачки від 03.02.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати у справі (судовий збір в сумі 1073,60 грн) належить розподілити відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, присудивши їх позивачці з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області пропорційно до задоволених позовних вимог (2/3).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (; адреса: вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (; адреса: вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (); адреса: Проспект Соборний, 158-Б, Запорізька область, 69057) та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область, 265107) про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.02.2023 року № 45 про відмову в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 05.04.2023 № 45 про відмову в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-1 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.06.2023 № 45 про відмову в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 10.11.1992 року по 16.08.2000 року, та з 16.08.2000 року по 01.06.2007 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 30.03.1984 року, та повторно розглянути заяву від 03.02.2023 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків зазначених в цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 716 грн за рахунок бюджетних асигнувань: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області () у розмірі 238,6 грн; Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області () у розмірі 238,6 грн; Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () у розмірі 238,6 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, а у разі початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. КРАВЧУК