Справа № 500/4734/23
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4734/23

18 жовтня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 02.05.2023 подав рапорт командуванню військової частини НОМЕР_2 (через безпосереднього командира), у якій проходить військову службу, про звільнення з лав Збройних Сил України в запас, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, з наданням копій нотаріально засвідчених відповідних підтверджуючих документів, як то передбачено абз.3 пп. «г» п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Однак, з повідомлення командування військової частини НОМЕР_1 , до компетенції якого відноситься звільнення позивача з військової служби, що поступило командиру військової частини НОМЕР_2 , вбачається залишення без реалізації клопотання стосовно сержанта ОСОБА_1 , зареєстрованим 04.05.2023 № 1495/1042 без зазначення будь - яких підстав та мотивів.

Позивач вважаючи, що його право порушене, звернувся із даним позовом в суд.

Ухвалою суду від 04.08.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 01.09.2023 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 28.09.2023 о 10:00 год.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 04.09.2023. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

В позові фактично не застосовується комплексний аналіз статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу. Для аналізу спірної частини статті 26 слід застосовувати системне тлумачення та враховувати весь масив нормативно-правових актів, в тому числі, виданих Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством оборони України та Кабінетом Міністрів України. Застосовуючи системне тлумачення, на підставі вищезазначеного, у відповідності до частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» приходимо до висновку, що:

першою обов`язковою вимогою для задоволення рапорту щодо звільнення ОСОБА_1 є наявність висновку медико-соціальної експертної комісії про те, що матір його дружини потребує постійного догляду;

другою обов`язковою вимогою для задоволення рапорту щодо звільнення ОСОБА_1 є наявність довідки уповноваженого органу (структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських рад) про те, що ОСОБА_1 є зареєстрованим та перебуває на обліку як надавач соціальних послуг на непрофесійній основі;

Із наведеного слідує, що позивач ОСОБА_1 не довів жодну із вищевказаних обов`язкових вимог, яка б надавала відповідачу право звільнити останнього, відтак відсутні правові підстави вказувати, що у військової частини НОМЕР_1 наявні ознаки бездіяльності.

В спірних правовідносинах рапорт позивача по суті був розглянутий, що і визначається самим позивачем ОСОБА_1 (в матеріалах справи сам позивач надав копію повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 ).

З огляду на викладене вище та встановлені обставини справи, військова частина НОМЕР_1 дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

11 вересня 2023 року представником третьої особи надіслано на адресу суду пояснення щодо позовної заяви та зазначено наступне.

Помічником командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи було роз`яснено Позивачу, що, виходячи з вищезазна чених норм чинного законодавства, та практики їх застосування, додане ним до рапорту про звільнення заключення ЛКК не є належним підтверджуючим доку ментом для звільнення з лав Збройних Силах України згідно з абзацом 3 підпун кту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ. Запропоновано надати належний підтверджуючий документ - висновок МСЕК. Проте, Позивач надати вказаний документ відмовився, і наполягав, що надане ним заключення ЛКК є достатнім підтверджуючим документом.

З огляду на вказане, військовою частиною НОМЕР_2 (Третьою особою) було подано клопотання за вих. № 1495/1035 від 04.05.2023 року про звільнення з вій ськової служби Позивача, на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 (Відпові дача), до повноважень якого входить звільнення з військової служби.

За результатами розгляду вказаного клопотання, від відповідача на адресу Третьої особи надійшов лист за вих. № 1494/4/2254 нт від 10.06.2023 року про залишення документів щодо звільнення Позивача без реалізації. Третьою особою вказаний лист Відповідача був доведений до Позивача. Йому було пояснено, що, як його і застерігали, надане ним заключення ЛКК не було прийнято Відповідачем як належний документ, який підтверджує наявність підстав для звільнення, і йому необхідно надати натомість довідку МСЕК. Проте позивач прийняв для себе рішення подати позов до суду.

З огляду на вказане, військова частина НОМЕР_2 як третя особа вважає, що стосовно Позивача протиправної бездіяльності допущено не було, у спірних правовідносинах права Позивача і передбачена законом процедура з боку третьої особи та Відповідача були дотримані.

Ухвалою суду від 28.09.2023, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) оголошено перерву до 18.10.2023 о 11:30 год. для підготовки до надання нових пояснень по справі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду даної справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини.

Особа позивача стверджується згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 від 10.12.1997.

Позивач є таким, що проходить військову службу в Збройних Силах України на період дії воєнного стану в Україні, тобто безпосередньо у військовій частині НОМЕР_2 , що вбачається з витягу з наказу начальника Чортківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) за № 37 від 26.02.2023 та запису військового квитка серія НОМЕР_4 від 25.05.1988 та довідки про поранення №1495/2286 від 04.12.2022.

02.05.2023 позивач подав рапорт на ім`я свого командира третьої механізованої роти про звільнення в запас на підставі абз. 3 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», який було зареєстровано 04.05.2023 за №1495/1042, що підтверджено повідомленням командиру військової частини НОМЕР_2 , за вчиненим підписом командира військової частини НОМЕР_1 (дата та номер не зазначено).

На обґрунтування звільнення в запас позивачем було долучено до вказаного рапорту нотаріально засвідчені копії документів, з посеред іншого, паспорти його та матері, РНОКПП; власне свідоцтво про народження серія НОМЕР_5 від 12.12.1969; свідоцтво про смерть батька серія НОМЕР_6 від 11.05.2021; довідка Копичинецької міської ради Тернопільської області від 03.04.2023 №25 про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 може здійснювати догляд за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка нездатна самостійно пересуватись та самообслуговуватись; довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 28.03.2023 №23; акт обстеження матеріально - побутових умов Копичинецької міської ради від 29.032023 №18; акт встановлення факту проживання Копичинецької міської ради від 29.03.2023 №19; заключення Копичинецької ЛКК від 27.03.2023 №67; нотаріально засвідчена заява ОСОБА_3 від 28.03.2023 компетентним органам (всім, кого це стосується); нотаріально засвідчена заява ОСОБА_4 від 28.03.2023 (до компетентних органів); нотаріально засвідчена заява ОСОБА_5 від 30.03.2023 (до компетентних органів).

Як стверджує позивач, йому було повідомлено в усній формі, у прифронтовій зоні, що у задоволенні рапорту відмовлено. При цьому, без зазначення будь-яких причин, хоча застережень до наданого пакету документів немає.

Непогодившись із таким протиправним рішенням (бездіяльністю) відповідача, позивач звернувся до адміністративного суду із зазначеним позовом.

Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІ від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Так, дійсно, солдат ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 27.02.2022, що підтверджується Витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.02.2022 за №4.

Із Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройові частині) від 31.03.2023 за №90 вбачається, що 31.03.2023 сержант ОСОБА_1 прийняв посаду командира бойової машини командира відділення другого механізованого відділення третього механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_2 .

Військова частини НОМЕР_1 вказує, що до командування військової частини НОМЕР_1 саме 19.05.2023 до надійшло клопотання командира військової частини НОМЕР_2 із відповідними додатками щодо звільнення позивача по справі, котре було залишено без реалізації, що підтверджується рапортом юрисконсульта юридичної служби військової частини НОМЕР_1 (копія надається) та наявним в матеріалах справі повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 .

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання і так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

В пункті 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вказано, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу другого підпункту 2 пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 (зі змінами), звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу": у військових частинах до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

У відповідності до частини 2 статті 66 Статуту внутрішньої служби збройних сил України: командир бригади є прямим начальником усього особового складу полку.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

В силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (надалі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У відповідності до пункту 233 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", наказом Міністра оборони України від 10.04.2009№ 170 (зі змінами) затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція).

Абзацом 2 пункту 14.10 Інструкції визначено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Отже, чинним законодавством України передбачені підстави для звільнення за сімейними обставинами з військової служби військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації в особливий період. Однак, такі підстави мають бути підтверджені наданими військовослужбовцем відповідними документами.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, під час воєнного стану, на підставах: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет І типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до додатку 19 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

У відповідності до постанови КМУ №413 від 12.06.2013 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

На підтвердження необхідності постійного догляду за матір`ю, позивач ОСОБА_1 надав висновок ЛКК від 30.03.2023 за №67 із якого слідує, що матір позивача потребує постійного стороннього догляду до 27.03.2024.

Військова частина НОМЕР_1 , відмовляючи позивачу у задоволені рапорту через сімейні обставини також виходила із того, що висновок ЛКК не є належним документом для прийняття рішення щодо звільнення.

Як на правову підставу військова частина НОМЕР_1 посилається на нормативно-правові акти в сфері регулювання роботи лікарсько-консультаційних комісій, а саме: наказ МОЗ України від 09.04.2008 № 189;

наказ МОЗ від 25.04.2014 № 284;

постанову КМУ № 917 від 21.11.2013,дія яких взагалі не враховується Позивачем у позові до військової частини НОМЕР_1 .

Зокрема в наказі МОЗ України від 09.04.2008 №189 затверджено «Порядок організації експертизи тимчасової втрати працездатності», а саме: визначає єдиний механізм організації експертизи тимчасової втрати працездатності осіб в окремих випадках, за яких медичний висновок про тимчасову непрацездатність (далі - медичний висновок) відповідно до Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 №1066, не формується, а також повноваження та роботу лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (далі - ЛКК) за результатом здійснення експертизи тимчасової непрацездатності лікуючим лікарем закладу охорони здоров`я незалежно від форми власності та фізичної особи - підприємця, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики.

У відповідності до пункту 3 Розділу III Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності затвердженого наказом МОЗ України від 09.04.2008 № 189 до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет І типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказ МОЗ від 25.04.2014 № 284 затверджує Положення про центральну лікарсько-консультативну комісію Міністерства охорони здоров`я України, де в пункті 1 розділу III визначено, що комісія МОЗ:

розглядає правомірність прийнятих центральними комісіями рішень щодо встановлення інвалідності хворим дітям і дітям віком від 15 до 18 років, потерпілим від нещасних випадків на виробництві, дітям-інвалідам при встановленні ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності;

розглядає складні та спірні питання щодо встановлення інвалідності хворим дітям і дітям віком від 15 до 18 років, потерпілим від нещасного випадку на виробництві, дітям-інвалідам з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності;

аналізує обсяги реабілітаційних заходів, строки їх проведення, повноту та ефективність виконання індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда (далі - ІПР);

коригує у разі необхідності ІПР.

У відповідності до пункту 7 Положення про лікарсько-консультативну комісію затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 917 від 21.11.2013 комісії:

1) визначають: наявність стійкого розладу функцій організму та відповідно можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем;

категорію "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А", причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати працездатності (у відсотках) у дітей віком від 15 до 18 років, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві;

потребу дитини з інвалідністю у забезпеченні її технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань;

потребу дитини з інвалідністю у медичній допомозі та соціальних послугах, в тому числі додатковому харчуванні, у забезпеченні лікарськими засобами, постійному сторонньому догляді, диспансерному нагляді, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування тощо;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності для направлення дитини з інвалідністю до реабілітаційних установ та інших установ, що здійснюють соціальне обслуговування;

2) складають (коригують) за участю представників органів управління освіти та соціального захисту населення індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються обсяги реабілітаційних заходів, строки їх проведення та виконавці; здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання зазначеної програми;

3) проводять серед населення роз`яснювальну роботу з питань медико-соціальної експертизи дітей віком до 18 років;

4) аналізують:

рівень дитячої інвалідності за категоріями "дитина з інвалідністю", "дитина з інвалідністю підгрупи А";

причини настання інвалідності за окремими захворюваннями, територіальними ознаками;

ефективність проведення реабілітаційних заходів, визначення реабілітаційного потенціалу;

5) надають батькам або законним представникам дитини:

направлення за медичними показаннями до медико-соціальної експертної комісії для отримання довідки на забезпечення батьків або законних представників дитини з інвалідністю автомобілем;

довідку про наявність у дитини тяжких форм деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим вона не може проживати в квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї;

довідку про потребу дитини, дитини з інвалідністю в домашньому догляді;

довідку для отримання путівки на санаторно-курортне лікування;

консультаційну допомогу з питань реабілітації та стороннього догляду, диспансерного нагляду або допомоги дітям з інвалідністю;

довідку про захворювання дитини на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет І типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, про те, що дитина отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги;

6) надають висновок про:

звільнення від державної підсумкової атестації учнів (вихованців) навчальних закладів системи загальної середньої освіти за станом здоров`я;

звільнення від навчальних предметів: фізичної культури, трудового навчання (технології) тощо;

переведення на індивідуальну форму навчання за станом здоров`я;

неповний день для навчання або неповний робочий тиждень;

потребу дитини в дієтичному харчуванні;

потребу дитини з інвалідністю у транспортуванні до навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, реабілітаційних установ та інших установ, які надають соціальні послуги;

те, що дитина мала медичні показання для визнання п дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку;

7) проваджують наукові принципи і методи, розроблені науково-дослідними установами, готують пропозиції щодо вдосконалення порядку проведення медико-соціальної експертизи;

8) беруть участь у конференціях, нарадах, семінарах з питань профілактики дитячої інвалідності, реабілітації та адаптації дітей з інвалідністю;

9) встановлюють причинний зв`язок інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я, одержаними дітьми, які стали дітьми з інвалідністю внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 р., а з 1 грудня 2014 р. - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях на підставі рішення міжвідомчої комісії з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

10) встановлюють причинний зв`язок інвалідності у дітей, які стали дітьми з інвалідністю внаслідок поранення чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухонебезпечних предметів, на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, сформованого не пізніш як за три місяці до звернення законного представника дитини із заявою про відкриття кримінального провадження стосовно факту одержання постраждалою особою поранення чи інших ушкоджень здоров`я від вибухонебезпечних предметів.

Також суд зазначає, що у відповідності до підпункту 1 частини 1 статті 11 Положення про медико-соціальну експертизу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 року міські, міжрайонні, районні комісії:

1) визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Лікарсько-консультативна комісія вирішує питання щодо ступеня обмеження життєдіяльності дітей-інвалідів, проте не вирішує питання щодо дорослих, за винятком питання травмування на виробництві, при яких лікарсько-консультативна комісія уповноважена виносити рішення про встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених постановою КМУ №337 від 17.04.2019 «Про затвердження порядку розслідування та обліку нещасних випадків діагностики, лікування, тактики ведення хворого, конфліктних ситуацій, які виникають на етапах надання медичної допомоги та у випадках продовження листка непрацездатності на строк понад 30 днів. За вказаних обставин, довідка (висновок) ЛКК, надана Позивачем, не може бути визнана, як документ, що відповідає нормативно-правовим актам та не може бути підставою для звільнення Позивача, адже стосується дорослого.

Окрім того, їз довідки Копиченецької міської ради від 03.04.2023 №25 вбачається, що позивач може здійснювати догляд своєю матір`ю , натомість дана довідка не констатує факту реєстрації позивача як саме надавача соціальних послуг щодо догляду на непрофесійній основі, враховуючи неступне.

У відповідності до пункту 6 статті 1 Закону України "Про соціальні послуги" надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу "Надавачі соціальних послуг" Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.

У відповідності до частини 6, статті 13 Закону України "Про соціальні послуги" фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:

1) особами з інвалідністю І групи;

2) дітьми з інвалідністю;

3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;

4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися.

Відповідно до частини 4 статті 15 Закону України «Про соціальні послуги» в Реєстр надавачів та отримувачів соціальних послуг до розділу про надавачів соціальних послуг - фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляд) відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, вносяться такі відомості:

1) прізвище, ім`я, по батькові;

2) реєстраційний номер облікової картки платника податків згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків або серія та номер паспорта;

3) число, місяць, рік народження;

4) стать;

5) громадянство;

6) місце реєстрації місця проживання або місце фактичного проживання (перебування);

7) номер контактного телефону;

8) місце (адреса) надання соціальних послуг з догляду, прізвище, ім`я, по батькові та реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків або серія та номер паспорта отримувача соціальних послуг.

У відповідності до статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Належним чином оформленого документу, який би засвідчував той факт, що позивач є зареєстрованим та перебуває на обліку в уповноваженому органу (структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських рад), як надавач соціальних послуг матері своєї дружини.

В позові фактично не застосовується комплексний аналіз статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу. Для аналізу спірної частини статті 26 слід застосовувати системне тлумачення та враховувати весь масив нормативно-правових актів, в тому числі, виданих Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством оборони України та Кабінетом Міністрів України. Застосовуючи системне тлумачення, на підставі вищезазначеного, у відповідності до частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» приходимо до висновку, що:

першою обов`язковою вимогою для задоволення рапорту щодо звільнення ОСОБА_1 є наявність висновку медико-соціальної експертної комісії про те, що матір його дружини потребує постійного догляду;

другою обов`язковою вимогою для задоволення рапорту щодо звільнення ОСОБА_1 є наявність довідки уповноваженого органу (структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських рад) про те, що ОСОБА_1 є зареєстрованим та перебуває на обліку як надавач соціальних послуг на непрофесійній основі.

Із наведеного слідує, що позивач ОСОБА_1 не довів жодну із вищевказаних обов`язкових вимог, яка б надавала відповідачу право звільнити останнього, відтак відсутні правові підстави вказувати, що у військової частини НОМЕР_1 наявні ознаки бездіяльності.

Окрім того, звертаємо увагу Суду на наступне.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі ст. 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 р. термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положенняст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В спірних правовідносинах рапорт позивача по суті був розглянутий, що і визначається самим позивачем ОСОБА_1 (в матеріалах справи сам позивач надав копію повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 ).

З огляду на викладене вище та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені в судовому засіданні докази, норми законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, доказів, які б спростовували правомірність дій відповідача позивачем не представлено, а судом таких доказів не здобуто, в зв`язку з чим суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 20 жовтня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 );

третя особа:

- Військова частина НОМЕР_2 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_9 ) .

Головуючий суддя Подлісна І.М.