Справа № 440/8191/23
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/8191/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні 19.01.2013 з військової служби наступних виплат: компенсацію за невикористану основну відпустку за 2022 рік, передбачену ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби у розмірі 4% грошового забезпечення за кожен повний місяць служби з 28.02.2022 по 19.01.2013, тобто 44% грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ №460 від 17.09.2014 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби";

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням: компенсацію за невикористану основну відпустку за 2022 рік, передбачену ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби у розмірі 4% грошового забезпечення за кожен повний місяць служби з 28.02.2022 по 19.01.2013, тобто 44% грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ №460 від 17.09.2014 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби";

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток з 20.01.2023 по день фактичного перерахування заборгованості з виплати нарахованих виплат, а саме: компенсацію за невикористану основну відпустку за 2022 рік, передбачену ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби у розмірі 4% грошового забезпечення за кожен повний місяць служби з 28.02.2022 по 19.01.2013, тобто 44% грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ №460 від 17.09.2014 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби".

Позовні вимоги мотивовані тим, що при звільненні з військової служби відповідач не виплатив йому грошову компенсацію за невикористану основну відпустку та одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби у розмірі 4% грошового забезпечення за кожен повний місяць служби з 28.02.2022 по 19.01.2013, тобто 44% грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ №460 від 17.09.2014 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби", внаслідок чого порушив його права, гарантовані статтею 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Ухвалою полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві відповідач вказує, що відповідно ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану, або до моменту прийняття рішення про демобілізацію, надається відпустка з розрахунку 1/12 частини тривалістю відпустки, на яку вони мають право. У рік звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і строки, визначені рішенням Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки. Відповідач посилається на те, що позивач не набув права на компенсацію, оскільки звільнений у відставку за станом здоров`я. Щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби відповідач зазначає, що вказана норма постанови КМУ №460 від 17.09.2014 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" може бути застосовано тільки у виключних випадках, а саме: при звільненні зі служби після прийняття рішення про демобілізацію. Таким чином, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивачем надана відповідь на відзив, в якій позивач підтримує свої позовні вимоги та просить суд задовольнити позов.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2023 ОСОБА_1 звільнено з військової служби на підставі п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у відставку на підставі п.п. "б" (за станом здоров`я) та направлено на облік до Полтавського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Полтавської області.

Як зазначає позивач, у лютому він дізнався, що під час звільнення з військової служби відповідач не виплатив йому грошову компенсацію за невикористану основну відпустку та одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби у розмірі 4% грошового забезпечення за кожен повний місяць служби з 28.02.2022 по 19.01.2013, тобто 44% грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ №460 від 17.09.2014 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби".

03.03.2023 до відповідача був направлений адвокатський запит № 34/23 про нарахування та виплату позивача зазначеної компенсації.

У відповіді № 302 від 18.03.2023 відповідач зазначив, що ОСОБА_1 не набув право на щорічну основну відпустку за 2023 рік, а отже компенсація за невикористані дні основної відпустки за 2023 рік не нараховувалась. Також зазначено, що на день надання відповіді на запит у структурі Міністерства оборони України не розроблений механізм виплати грошової компенсації за дні невикористаної відпустки за 2022 рік. Щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби відповідач зазначає, що вказана норма постанови КМУ №460 від 17.09.2014 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" може бути застосовано тільки у виключних випадках, а саме: при звільненні зі служби після прийняття рішення про демобілізацію.

Позивач, вважаючи протиправною вказану бездіяльність, яка порушує його права, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII.

Згідно з частиною першою статті 2 цього Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до пунктів 2-4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ визначено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Водночас, механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби).

Так, пунктами 1 та 2 розділу ХХIIІ Порядку визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Порядок виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регламентовано розділом ХХХII Порядку.

Згідно з пунктом 4 розділу ХХХII Порядку особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, при звільненні зі служби після прийняття рішення про демобілізацію виплачується грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460.

Так, пунктами 1 та 4 Порядку та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Відповідно до пункту 6 розділу 8 "Виплати, що здійснюються військовослужбовцям у разі звільнення їх з військової служби" Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Розрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

У наказі № 20 від 19.01.2023 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) зазначено, що щорічна основна відпустка за 2022 рік та відпустка за сімейними обставина позивачу не надавалась.

Отже, у випадку звільнення з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог даного позову в цій частині та, як наслідок, наявність підстав для їх задоволення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби у розмірі 4% грошового забезпечення за кожен повний місяць служби з 28.02.2022 по 19.01.2013, тобто 44% грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ №460 від 17.09.2014 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби", суд зазначає наступне.

Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення.

Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

До розрахунку допомоги враховуються повні місяці служби військовослужбовців після призову під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та повні місяці попередніх періодів служби, після закінчення яких допомога не виплачувалась.

Допомога виплачується на підставі наказу командира частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому зазначається вислуга років, з розрахунку якої виплачується допомога.

Виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня початку відповідної військової служби без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

До розрахунку допомоги враховуються повні місяці служби військовослужбовців після призову під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та повні місяці попередніх періодів служби, після закінчення яких допомога не виплачувалась.

Допомога виплачується на підставі наказу командира частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому зазначається вислуга років, з розрахунку якої виплачується допомога.

До витягу з наказу, який подається до фінансового органу для виплати допомоги, додається оформлений встановленим порядком витяг з послужного списку особової справи військовослужбовця або довідка про проходження військової служби (трудової діяльності) (за формою, встановленою в додатку 10 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454).

Як вбачається з Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №20 від 19.01.2023 року, одноразова грошова допомога при звільненні відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року № 460 не зазначена.

Таким чином, дана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вказує таке.

Статтею 117 КЗпП України встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2 ст.117 КЗпП України).

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, можливість задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні перебуває у залежності від проведення фактичного розрахунку. Не встановивши конкретну дату повного розрахунку, суд позбавлений можливості достеменно встановити період затримки, та, як наслідок, і розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Проаналізувавши положення ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 у справі №1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237 цього кодексу зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

З урахуванням викладеного, до проведення з позивачем остаточного фактичного розрахунку при звільненні, позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними, адже до фактичного проведення вказаного розрахунку суд позбавлений можливості достовірно обчислити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності), а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористаної основну відпустку за 2022 рік.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористаної основну відпустку за 2022 рік.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко