Справа № 672/1035/23
Суддя: Пономаренко Л. Е.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№672/1035/23
Провадження №2-а/672/14/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Городок

Городоцький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Пономаренко Л.Е.,

за участю секретаря судового засідання Ратушняк Л.В.,

позивача- ОСОБА_1 ,

представника позивача-Гаджука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городку Хмельницької області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови суб`єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, в якій просила скасувати постанову серії ЕАТ №7612242 від 27.08.2023, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №7612242, винесеної 27.08.2023 поліцейською відділу поліцейської діяльності №1 Хмельницького районного управління поліції ГУНП у Хмельницькій області Журавель М.В., з якої вбачається, що 27.08.2023 о 14:38:47 годині в с.Пільний Олексинець по вул. Центральна,31, ОСОБА_1 керувала скутером Flash, без мотошолома, при цьому водій не мала посвідчення водія відповідної категорії, чим порушила п. 2.1. а ПДР України керування транспортним засобом особою, яка немає права керування таким транспортним засобом. Вважає дану постанову протиправною та просить її скасувати.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що коли купувала скутер їй було роз`яснено про відсутність необхідності отримання посвідчення водія. Зазначене вказано і в інструкції з експлуатації електроскутера.

Представник позивача - адвокат Гаджук В.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, разом з відзивом на позов заявлене клопотання про розгляд справи без участі представника ГУНП в Хмельницькій області.

Зі змісту відзиву вбачається, що, на думку відповідача, позовні вимоги є безпідставними. Встановивши всі обставини правопорушення, поліцейською ВПД №1 Хмельницького районного управління поліції ГУНП у Хмельницькій області Журавель М.В., прийнято рішення притягти водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.08.2023 поліцейською ВПД №1 Хмельницького районного управління поліції ГУНП у Хмельницькій області Журавель Маріною Володимирівною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7612242, якою визнано винною ОСОБА_1 в тому, що вона 27.08.2023 о 14:38:47 годині в с.Пільний Олексинець по вул. Центральна,31, керувала скутером Flash, без мотошолома, при цьому водій не мала посвідчення водія відповідної категорії, чим порушила п. 2.1. а ПДР України керування транспортним засобом особою, яка немає права керування таким транспортним засобом. Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Враховуючи, що керування транспортним засобом без мотошолома не тягне за собою відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, суд розглядає правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності тільки за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд виходить з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено обов`язок водія мати при собі посвідчення водія.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п.1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У п.2.13 ПДР прописано, що права управління механічними транспортними засобами поділяються по категоріям (А1 - мопеди, моторолери і інші транспортні засоби, що мають двигун з робочим об`ємом до 50 см3 або електродвигун потужністю до 4 кВт; А - мотоцикли і інші двоколісні транспортні засоби мають двигун з робочим об`ємом 50 см3 і більше або двигун потужністю 4 кВт і більше; та т.д).

Тобто, категорія водійських прав А1 дає право управляти такими транспортними засобами як електричні скутери, пристрої з електродвигуном потужністю від 3 до 4 кВт, так як саме вони належать до механічних транспортних засобів в розумінні Закону України Про дорожній рух.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, в також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Наведені у сукупності положення п.1.10 та п.2.13 ПДР на практиці означають, що пристрої (електровелосипед, електроскутер і т.д.), у яких потужність електромотора до 3 кВт, не є механічним транспортним засобом у розумінні п.1.10 ПДР, а тому вони не потрапляють під вимогу п. 2.13 ПДР стосовно права на управління транспортними засобами з водійським посвідченням категорії А1.

З наданого позивачем на підтвердження позовних вимог витягу з інструкції з експлуатації скутера електричного моделі Flash вбачається, що потужність двигуна даного скутера становить 1,2 кВт і такий електричний скутер потужністю 1,2 кВт не являється механічним транспортним засобом.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що даний пристрій Liberty moto flash не відноситься до транспортних засобів, а відноситься до механічних засобів, оскільки його потужність до 3 кВт, а саме 1200 Вт, тому для його керування не потрібне водійське посвідчення.

Таким, чином обставини, що викладені в постанові ЕАТ № 7612242 від 27.08.2023 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення на нього стягнення, спростовані матеріалами справи.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23 грудня 2005 року № 14, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Разом з цим, суд зазначає про те, що відповідачем не було надано жодних доказів вчинення вказаного адміністративного правопорушення позивачем, оскаржувана постанова також не містить посилань на докази, що підтверджують вчинення такого правопорушення. На відеозапису, долученого до відзиву на позов не зафіксовано яким саме транспортним засобом керувала ОСОБА_1 , не перевірені її доводи щодо потужності двиігуна та відсутності необхідності мати посвідчення водія.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 зазначив про те, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Оскільки обставини, що викладені в постанові ЕАТ № 7612242 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення на нього стягнення, спростовані матеріалами справи, суд дійшов переконливого висновку про те, що слід скасувати оскаржувану постанову, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 126 КУпАП за постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7612242 від 27.08 2023, підлягає закриттю.

З огляду на викладене, керуючись нормами ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність винесеної ним постанови та накладення на позивача штрафу, натомість позивачем доведено неправомірність винесеної постанови, у зв`язку з чим суд дійшов переконливого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В порядку ч.1 ст.139 КАС України стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає сплачений ним судовий збір.

Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне. Згідно з положеннями ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в разі вирішенні питання про відшкодування позивачам витрат на професійну правничу допомогу адвоката слід враховувати положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якою врегульовано правила розподілу судових витрат, до яких окрім інших віднесено й витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача подано договір про надання правничої допомоги №1047/161 від 28.08.2023, звіт-розрахунок вартості правової допомоги з урахуванням затраченого часу, особливостей і складності справи від 03.10.2023, квитанцію №953/52 від 03.10.2023 на оплату юридичних послуг на загальну суму 6000 грн. згідно договору №1047/161 від 28.08.2023.

Дослідженими матеріалами справи встановлено, що перелік виконаних правничих послуг відповідає тим діям, які вчинялися у справі.

В свою чергу, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений час, значення спору для сторони тощо.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року по справі №160/6899/20.

З урахуванням зазначеного та розрахунку витрат часу зазначеного представником позивача, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 6000 грн. є непропорційним до предмета спору та складності справи.

Таким чином, враховуючи викладене, категорію справи, суд вважає за можливе стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі 3000 грн, оскільки саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є пропорційним до предмета спору.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 244-246, 286 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови суб`єкта владних повноважень - задовольнити.

Постанову серії серії ЕАТ №7612242 від 27.08.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП і накладення на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. - скасувати в зв`язку із відсутністю у її діях складу даного правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи безпосередньо до Сьомого адміністративного апеляційного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Гаджук Василь Олександрович, пров.З.Космодем`янської, буд.12 м.Городок Хмельницької області, 32002.

Відповідач: Головне управління національної поліції в Хмельницькій області, вул. Зарічанська, буд.7 м. Хмельницький 29017.

Суддя Л.Е.Пономаренко.