Справа № 480/5820/23
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2023 року Справа № 480/5820/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/5820/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в 2021 році ОСОБА_1 переїхала з АР Крим до с. Бочечки Конотопського району Сумської області та 22.02.2022 взята на облік внутрішньо переміщеної особи. У зв`язку із зміною місця проживання, 24.10.2022 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області з заявою про призначення пенсії. На вказане звернення відповідачем надано відповідь листом від 07.11.2022 № 3734-7082/Я-02/8-1800/22, яким відмовлено ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії через неможливість ГУ ПФУ в Сумській області направити запит про витребування пенсійної справи до країни-агресора у зв`язку з припиненням АТ «Укрпошта» приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до Російської Федерації.
Відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумської області у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 вважає протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Ухвалою суду від 14.06.2023 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Крім того, ухвалою суду від 02.08.2023 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області належним чином засвідчені копії усіх наявних документів та матеріалів, які можуть бути використані як докази у справі, зокрема, заяву ОСОБА_1 від 24.10.2022 про призначення (поновлення) пенсії.
На виконання вказаної ухвали відповідачем надано наявні копії документів та матеріалів.
Відповідач повідомлявся про розгляд даної справи належним чином, проте заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надав.
Згідно із ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Позивач, через Урядовий контактний центр, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо поновлення виплати пенсії.
У відповіді ГУ ПФУ в Сумській області від 07.11.2022 № 3734-7082/Я-02/8-1800/22 (а.с.18) зазначено наступне:
"На Ваше звернення до Урядового контактного центру повідомляємо наступне.
Пенсійне забезпечення в Україні здійснюється за Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІУ (далі -Закон № 1058-ІУ).
Згідно з пунктом 1 Порядку, заява про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Відповідно до п. 2.8 Порядку подання та оформлення документів громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.
З 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022, в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 21.11.2022.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться у країні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності країни, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності країни, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Зважаючи на зазначене, з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, АТ Укрпошта припинено приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до Російської Федерації."
Не погодившись з вищевказаною відповіддю, позивач звернулася до Сумського окружного адміністративного суду.
Також, з наданих на вимогу суду відповідачем матеріалів, встановлено, що 08.06.2023 позивач звернулась до Конотопського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №88 від 15.06.2023 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» ).

У постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року у справі № 800/541/16 підкреслено, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Аналогічний висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 9901/216/19.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який:

- має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права;

- пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

- є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

- є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику.

- порушений суб`єктом владних повноважень.

Отже, згідно наведеного, право позивача на звернення до адміністративного суду з позовом виникає лише у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Водночас, аналіз матеріалів справи свідчить про те, що позивач не надав суду доказів того, що діями відповідача було порушені його права, свободи та інтереси в сфері публічно-правових відносин.

Позивач, обгунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою, в якій просила призначити пенсію.

Проте згідно змісту листа-відповіді від 07.11.2022 № 3734-7082/Я-02/8-1800/22, на її звернення до Урядового контактного центру, вбачається, що відповідачем, на звернення позивача, надано роз`яснення щодо подачі заяви про призначення пенсії у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій .

Крім того, з наданих відповідачем на виконання ухвали від 02.08.2023 копій документів вбачається, що 08.06.2023 позивач звернулась до Конотопського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №88 від 15.06.2023 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

До суду з вказаним позовом ОСОБА_1 , діючи через свого представника, звернулась засобами поштового зв`яку 12.06.2023 з позовними вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, і просила вирішити питання про відновлення виплати пенсії у встановленому законом порядку, тобто, до розгляду заяви про призначення/поновлення пенсії по суті, оскільки вказане питання було розглянуте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області лише 15.06.2023.

Суд зауважує, що у позовній заяві відсутня інформація щодо звернення до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 08.06.2023.

Право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог.

Враховуючи зазначене, та керуючись положеннями статті 9 КАС України, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки оскаржувана відмова, викладена у листі-відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 07.11.2022 № 3734-7082/Я-02/8-1800/22, надана на звернення позивача до Урядового контактного центру з роз`ясненням щодо подачі заяви про призначення пенсії, а вирішення питання щодо призначення/поновлення пенсії було здійснено іншим територіальним органом пенсійного фонду вже після звернення позивача до суду з даним позовом.

З урахуванням того, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька