Справа № 260/2110/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2023 року м. Ужгород№ 260/2110/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54008, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника адвоката Майора Івана Васильовича (далі представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач), якою просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: 54008, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, код в ЄДРПОУ - 13844159) про відмову в призначенні пенсії від 01.12.2022 року №64;

2) зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: 54008, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, код в ЄДРПОУ - 13844159) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 ) всі періоди роботи згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_3 та призначити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 ) пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV;

3) стягнути, за рахунок бюджетних асигнувань, із Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: 54008, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, код в ЄДРПОУ - 13844159) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору (а.с.1-8).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 23 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1, статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV. До вказаної заяви ОСОБА_1 долучив, зокрема трудову книжку серії НОМЕР_3 . Частиною першою статті 26 Закон №1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

01 грудня 2022 року відповідачем за результатом розгляду поданої позивачем заяви прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 64, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 29 років.

На думку відповідача страховий стаж ОСОБА_1 становить 20 років 09 місяців 08 днів. Відповідний страховий стаж зараховано за додатковими документами та за наявними даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 01.07.1999 року.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії від 01 грудня 2022 року протиправним, а наведені в ньому доводи - помилковими, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду було залишено даний позов без руху та надано заявнику строк на усунення недоліків шляхом сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (а.с.36-38).

Позивачем на виконання ухвали про залишення позову без руху надано суду квитанцію про оплату судового збору (а.с.42).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін по справі (а.с.43-45).

У подальшому відповідачем скеровано на адресу суду письмовий відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вбачається, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог повністю, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову (а.с.47-50).

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 23 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV.

01 грудня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за результатами розгляду поданої ОСОБА_1 заяви, прийнято рішення про відмову у призначені пенсії за № 64, обґрунтоване відсутністю у позивача необхідного стажу (а.с.9).

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року за № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 ч. І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно частини першої статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.2, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Водночас, відповідно до пункту 2.4, 2.13 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

В даному випадку із аналізу трудової книжки позивача вбачається, що на першій сторінці у графі «Дата народження» містився запис « 10 сентября 1962» який був перечеркнутий та виправлений директором ПП «ШЕРХАН» ОСОБА_2 на « 10.09.1962». Тобто, директор ПП «ШЕРХАН» фактично не змінював запис про народження позивача, а тільки здійснив його повторення арабськими цифрами.

Разом із тим, навіть якщо враховувати здійснені директором ПП «ШЕРХАН» дії саме як внесення змін до трудової книжки то у відповідності до вимог Інструкції №58 здійснення записів у трудовій книжці, їх зміна та належне оформлення законодавцем покладено не на працівника а роботодавця/керівника підприємства який і повинен нести відповідальність за можливе не вчинення або неналежне оформлення запису.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постановах від 02 лютого 2018 року у справі № 677/277/17, від 26 червня 2019 року у справі №423/3762/16-а та від 11 липня 2019 року у справі № 683/737/17 вказує, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Застосовуючи норми права у подібних правовідносинах Верховний Суд у постанові від 17 липня 2018 року по справі №220/989/17 та від 19 грудня 2019 року по справі №307/541/17 прийшов до висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 року у справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 зазначив, шо формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

У постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 Верховний Суд вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Отже, беручи до уваги наведені правові позиції Верховного Суду, а також той факт, що ні вимогами Інструкції №58, ні будь-яким іншим нормативно правовим актом не передбачено перекладання на працівника відповідальності за внесені роботодавцем записи до трудової книжки, які би призводили до позбавлення працівника права на врахування трудового стажу для призначення пенсії, є достатні мотиви стверджувати, що дії ГУПФ щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з квітня 1987 року до лютого 1999 року є протиправними. У ОСОБА_1 наявний страховий стаж не менше 29 років який надає право на призначення пенси за віком згідно Закону №1058-IV.

Що стосується зауважень відповідача щодо періоду роботи позивача з 08.10.1990 року по 12.09.1991 року, з 26.09.1991 року по 20.12.1992 року та з 01.09.1998 року по 01.01.1999 року - то відповідні дії відповідача є безпідставними оскільки, відповідні записи вчинені колишніми роботодавцями позивача на яких і був покладений обов`язок належного оформлення трудової книжки та внесення записів до неї.

В той же суд наголошує, що записи внесені до трудової книжки позивача між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підробок, а достовірність записів трудової книжки у період роботи ОСОБА_1 з 08.10.1990 р. по 12.09.1991 р., з 26.09.1991 р. по 20.12.1992 р. та з 01.09.1998 р. по 01.01.1999 р. ніким не спростована.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Таким чином, реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний орган пенсійного фонду в межах наданих йому повноважень та відповідно до чинного законодавства, повинен сприяти особі у реалізації права на призначення їй пенсії, а у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих документів, Відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. В даному випадку відповідні дії відповідачем вчинені не були.

Натомість, пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом встановлено, що з метою доведення правдивості та достовірності даних, що містяться в трудовій книжці для підтвердження страхового стажу ОСОБА_1 представником останнього - адвокатом Майор Іваном Васильовичем, подано ряд адвокатських запитів до роботодавців та архівних установ.

Так, 11 січня 2023 року до Громадської організації «Спілка наукових та інженерних об`єднань України» за поштовим відправленням № 096 подано адвокатський запит із проханням надати архівну довідку про підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 з 26.09.1991 по 20.12.1992 роки. Однак, після спливу більше двох місяців та подання 01.03.2023 року до Громадської організації «Спілка наукових та інженерних об`єднань України» повторного адвокатського запиту за поштовим відправленням № 072, жодної відповіді від громадської організації позивачем чи його представником отримано не було.

11 січня 2023 року до Державного архіву Закарпатської області та архівного відділу Ужгородської міської ради подано адвокатські запити з метою підтвердження трудових відносин позивача з підприємствами діяльність яких припинена, а саме: з ТОВ «Нік-Омакс» у період 01.09.1998 р. по 01.01.1999 р.; з КП «Закарпаттеплокомуненерго» у період 20.04.1987 р. по 19.06.1989 р.; Ужгородським фанерномеблевим комбінатом імені Борканюка (Закрите акціонерне товариство «Ужгородський фанерно-меблевий комбінат») у період 22.06.1989 р. по 21.05.1990 р..

Листами від 17 січня 2023 року за №21/02-07 та від 13 березня 2023 року №123/02-07 архівний відділ Ужгородської міської ради повідомив, що документи довготривалого зберігання/особового складу від ТОВ «Нік-Омакс» та КП «Закарпаттеплокомуненерго» не надходили.

Листом від 18 січня 2023 року №02/01-12 Державний архів Закарпатської області повідомив, що документи КП «Закарпаттеплокомуненерго» на зберігання до Державного архіву Закарпатської області не надходили.

Разом із тим, 17 січня 2023 року від архівного відділу Ужгородської міської ради отримано архівну довідку від 17 січня 2023 року за №23/02-07, якою підтверджуються відомості про стаж роботи ОСОБА_1 в Ужгородському фанерномеблевому комбінаті імені Борканюка, з 1994 року - Акціонерне товариство «Ужгородський ФМК», а саме: прийняття на роботу на посаду в.о. начальника ПСХ з 22 червня 1989 року та звільнення з роботи за власним бажанням із 21 травня 1990 року.

06 березня 2023 року позивачем від МВС України в Закарпатській області отримано довідку про проходження служби П-85/106/2-2023 якою підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно проходив службу в органах внутрішніх справ з 18 вересня 1995 року по 08 травня 1998 року.

За приписами пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію, суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Отже, враховуючи вищевказане суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії №64 від 01.12.2022 року та зобов`язання останнього, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, згідно записів в трудовій книжці та призначити пенсію за віком згідно Закону №1058-IV.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами у справі є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сума судового збору сплачена позивачем при поданні позовної заяви підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 139, 243, 246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54008, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення від 01 грудня 2022 року за № 64 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_3 та призначити ОСОБА_1 з 11 вересня 2022 року пенсію за віком, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54008, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець