Справа № 200/2645/23
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року справа №200/2645/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі № 200/2645/23 (головуючий І інстанції Дмитрієв В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльністю відповідача щодо невиконання перерахунку пенсійного забезпечення позивача з 03.03.2021 з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 з урахуванням частини третьої статті 96 Закону Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР № 1480-I;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 03.03.2021:

- з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 з урахуванням частини третьої статті 96 Закону Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР № 1480-I, з урахуванням довідок про заробітну плату позивача без урахування районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі;

- з урахуванням архівної довідки по заробітній платі для нарахування пенсії від 26.05.2016 видана м. Ясинувата про заробітну плату на підприємстві (російською мовою: Ясиноватское шахтостроймонтажное управление № 3 треста Донецкшахтостроймонтаж).

В обґрунтування позову зазначив, що на виконання судового рішення позивачу призначено пенсію з урахуванням періодів роботи в районах Крайньої Півночі та у Ясинуватському шахтобудмонтажному управленні № 3 треста Донецкшахтобудмонтаж.

Проте, заробітна плата за ці періоди роботи не урахована при визначенні розміру пенсії, оскільки довідка про заробітну плату видана органами з території, які непідконтрольні українській владі.

З огляду на Намібійські винятки, сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЧ, дії пенсійного органу щодо неврахування довідки про заробітну плату є протиправними.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 довідок про заробітну плату позивача без урахування районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі та довідки про заробітну плату від 26.05.2016 щодо періоду роботи у Ясиноватскому шахтобудмонтадному управлінні № 3 тресту Донецкшахтобудмонтаж.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з 03.03.2021 з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 з урахуванням частини третьої статті 96 Закону Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР № 1480-I, з урахуванням довідок про заробітну плату позивача без урахування районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі та з урахуванням архівної довідки про заробітну плату для нарахування пенсії від 26.05.2016 № 01-08-1976-1.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача судові витрати по справі на загальну суму 3858,88 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Зобов`язуючи відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача, суд першої інстанції втрутився в дискреційні повноваження пенсійного органу.

Позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом, оскільки вимоги стосуються періоду з 03.03.2021, а з позов подано тільки 11.06.2023.

Відповідно з ч. 3 ст. 96 Закону «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» від 15.05.1990 № 1480, при вибутті осіб, які проживають у районах, де до заробітної плати встановлено районні коефіцієнти, за межі районів Крайньої півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітку не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до ст.ст. 76, 78 цього Закону. Таким чином, підстави для врахування розміру районного коефіцієнту в складі заробітку для обчислення пенсії позивача, якому призначено пенсію на території України, відсутні.

Позивачем не надано доказів оплати витрат на правову допомогу, отже, суд першої інстанції, безпідставно стягнув ці витрати з відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04.10.2021 у справі № 200/8167/21, що набрало законної сили відповідно до ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2022, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 862 від 26.05.2021 про призначення пенсії, з урахуванням правових оцінок, наданих судом у даному рішенні про те, що підлягає зарахуванню до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 з 04.01.1982 по 03.06.1994 в Ясинуватському шахтобудмонтажному управлінні № 3 тресту Донецкшахтобудмонтаж та періоди роботи у районах Крайньої Півночі - з 26.04.1994 по 05.03.1996 та з 05.11.2003 до 25.04.2005 - у АООТ Сибкомплектмонтаж, з 06.03.1996 до 21.05.1998 - у ТОВ Спецгазсервис, з 22.05.1998 до 03.11.2003 та з 29.08.2005 до 15.11.2005 - у ЗАТ Газстройресурс, а також, з 23.01.2006 по 15.04.2014, з 19.04.2014 по 26.03.2015; з 16.07.2015 по 14.09.2016; з 15.09.2016 по 11.10.2016, з 19.10.2016 по 23.06.2017, з 09.08.2017 по 23.11.2018 року в ООО Уренгойгорстроймонтаж та з 11.12.2018 по 20.05.2019 і з 21.05.2019 до 18.05.2021 - у ТОВ ГазАртСтрой.

У вказаному рішенні суд дійшов також висновку, що є правомірними дії пенсійного органу щодо відмови врахувати довідки про заробітну плату позивача з урахуванням районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі з 26.04.1994 по 25.04.2005, з 29.08.2005 оку по 15.11.2005; з 23.01.2006 по 15.04.2014; з 1.04.2014 по 26.03.2015; з 16.07.2015 по 14.09.2016; з 15.09.2016 по 11.10.2016; з 19.10.2016 по 23.06.2017; з 09.08.2017 по 23.11.2018; з 11.12.2018 по 20.05.2019; з 21.05.2019 по 18.05.2021.

На виконання судового рішення відповідачем призначено ОСОБА_1 пенсію з 03.03.2021 по довічно.

На адвокатський запит від 15.08.2022, відповідач листом від 16.08.2022 повідомив, що рішення у справі № 200/8167/21 виконано в повному обсязі, а пенсія ОСОБА_1 обчислена без врахування заробітної плати, і відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що діючим законодавством передбачено, що пенсія за час роботи в районах Крайньої Півночі обчислюється з урахуванням заробітної плати, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами.

Строк звернення до суду позивачем пропущений з поважних причин.

Стягуючи витрати на правничу допомогу на користь позивача, суд виходив з принципів співмірності та справедливості.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Щодо доводів про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як свідчать матеріали справи рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04.10.2021 у справі № 200/8167/21, що набрало законної сили 13.06.2022, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 862 від 26.05.2021 про призначення пенсії, з урахуванням правових оцінок, наданих судом у даному рішенні про те, що підлягає зарахуванню до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 з 04.01.1982 по 03.06.1994 в Ясинуватському шахтобудмонтажному управлінні № 3 тресту Донецкшахтобудмонтаж та періоди роботи у районах Крайньої Півночі - з 26.04.1994 по 05.03.1996 та з 05.11.2003 до 25.04.2005 - у АООТ Сибкомплектмонтаж, з 06.03.1996 до 21.05.1998 - у ТОВ Спецгазсервис, з 22.05.1998 до 03.11.2003 та з 29.08.2005 до 15.11.2005 - у ЗАТ Газстройресурс, а також, з 23.01.2006 по 15.04.2014, з 19.04.2014 по 26.03.2015; з 16.07.2015 по 14.09.2016; з 15.09.2016 по 11.10.2016, з 19.10.2016 по 23.06.2017, з 09.08.2017 по 23.11.2018 в ООО Уренгойгорстроймонтаж та з 11.12.2018 по 20.05.2019 і з 21.05.2019 до 18.05.2021 - у ТОВ ГазАртСтрой.

Ухвалами Донецького окружного адміністративного суду від 01.02.2022, від 04.10.2022, від 28.11.2022 встановлювалися пенсійному органу строки для подання звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду 04.10.2021 у справі № 200/8167/21.

Останній звіт про виконання рішення суду ГУ ПФУ в Донецькій області подало 21.12.2022.

Позивач, не погодившись з цим звітом звернувся до суду з заявою про встановлення судового контролю та накладення штрафу на керівника пенсійного органу за невиконання рішення суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року в задоволенні заяви про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023 ухвала суду першої інстанції від 30.01.2023 залишена без змін.

Отже, пенсія позивачу призначена на виконання рішення суду у справі № 200/8167/21, яке протягом тривалого часу не виконувалося відповідачем, в зв`язку з чим позивачем приймалися заходи щодо виконання рішення суду в частині зарахування певних періодів до його страхового та пільгового стажу.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду позивачем пропущений з поважних причин.

Щодо доводів про відсутність підстав для врахування розміру районного коефіцієнту в складі заробітку для обчислення пенсії позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Згідно з абзацами 1, 4, 5 частини першої статті 40 Закону № 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживали і працювали за її межами, здійснюється згідно із пенсійним законодавством України та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Так, метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Відповідно до частини 2, 3 статті 6 Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж.

Тобто, Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав N 01-1/2-07 від 26.03.2008 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом РФ про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи РФ відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства РФ.

Аналогічні положення закріплені і в частині 3 статті 96 Закону СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" від 15.05.1990 № 1480-І, відповідно до якої при вибутті осіб, які проживають у районах, де до заробітної плати встановлено районні коефіцієнти, за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

На підставі статті 66 Закону Про пенсійне забезпечення до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до пункту 2 статті 41 Закону № 1058 до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5, 6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Згідно пункту 5 Прикінцевих положень Закону України № 1058 період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Тобто, наведена норма встановлює порядок зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі, а не розмір заробітної плати при розрахунку пенсії.

Проте, частиною третьою статті 96 Закону Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР передбачено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Отже, пенсія за час роботи в районах Крайньої Півночі обчислюється з урахуванням заробітної плати, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами.

Як свідчать матеріали справи, при обрахунку розміру пенсії позивача пенсійним органом не урахована заробітна плата, зокрема, за час роботи в районах Крайньої Півночі.

При цьому позивачем надані довідки про заробітну плату: архівна довідка від 04.07.2017 № С-3096, довідка № 34 від 20.05.2014 про заробітну плату, яка видана (рос. мовою: ООО Спецгазсервис); довідки про заробітну плату для нарахування пенсії № 1046 від 12.04.2021, довідки про заробітну плату для нарахування пенсії № 1045 від 12.04.2021.

Ці довідки видані за періоди роботи, які зараховані до страхового стажу позивача.

Відповідно до пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (зі змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014) (далі Порядок № 22-1) довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Системний аналіз зазначених норм свідчить, що за загальним правилом підставою для проведення розрахунку пенсії є документи про нарахування заробітної плати. Видача довідок про заробітну плату проводиться підприємством, відповідно до первинних документів за нормативними документами, які дійсні на момент видачі довідки.

Надані позивачем довідки містять всі необхідні дані для врахування відомостей зазначених у них, а саме - суму заробітної плати, печатку підприємства та підпис відповідальних осіб, також є записи, що довідки видані на підставі первинних документів (особових рахунків) та зазначено про утримання відповідних внесків із заробітної плати до органів Пенсійного фонду рф.

Крім того, відповідачем надано запит про перевірку заробітної плати позивача в ООО ГазАртСтрой (рос. мов.) та акт документальної перевірки, яким підтверджується заробітна плата ОСОБА_2 за період роботи з 19.10.2016 по 23.06.2017 та з 09.08.2017 по 23.11.2018.

На підставі вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем протиправно не ураховано заробітну плату позивача без урахування районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи в районах Крайньої Півночі.

При цьому суд звертає увагу, що рішенням зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідок про заробітну плату позивача, проте без врахування районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі.

Щодо дискреційних повноважень пенсійного органу суд зазначає наступне.

Згідно зі змісту Рекомендації № R(80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящих в ієрархії нормативно - правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, здійснювати перерахунок за наданою довідкою чи ні.

Отже, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача - зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок пенсії та виплату пенсії позивачу з 03.03.2021 з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 з урахуванням частини третьої статті 96 Закону Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР № 1480-I, з урахуванням довідок про заробітну плату позивача без урахування районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі та з урахуванням архівної довідки про заробітну плату для нарахування пенсії від 26.05.2016 № 01-08-1976-1.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, за результатами розгляду справи, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 15.03.2019 по справі № 826/7778/17.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копію договору № 12 про надання правової допомоги від 22.06.2021 за умовами якого розмір і порядок оплати гонорару адвокату визначається угодою сторін у фіксованій сумі і визначається у додатковій угоді до даного договору; копію додаткової угоди № 2 від 01.06.2023 до договору № 12 від 22.06.2021 відповідно до якої гонорар Адвоката визначається у розмірі 20000 грн але не більше визначеного розміру за рішенням суду, оплата гонорару за цим Договором за надання правової допомоги проводиться Клієнтом впродовж трьох днів після набрання рішення суду чинності; ордер та свідоцтво адвоката.

Оскільки предмет спору в цій справі не є складним, справа не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, акт надання послуг по договору не містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом із зазначенням кількості витраченого часу на виконання, отже сума витрат на правову допомогу в розмірі 20000 грн не є належним чином обґрунтованою, тому суд першої інстанції з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат і критерію розумності їх розміру, дійшов правильного висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а тому обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі № 200/2645/23 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі № 200/2645/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 23 жовтня 2023 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв