Справа № 200/4414/23
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2023 року Справа№200/4414/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування рішення № 62 від 26 травня 2023 року та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування рішення № 62 від 26 травня 2023 року та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він є пенсіонером та отримує пенсію за віком. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області. Проте виплату пенсії позивачу призупинено з 01.06.2016 року по 31.12.2021. Після неодноразових звернень позивача до пенсійного органу ОСОБА_1 отримав від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області рішення від 26.05.2023 № 62 «Про пенсійне забезпечення», в якому йому відмовлено в призначені та виплатах пенсії за період із 01.06.2016 по 21.12.2021 з посиланням на частину першу статті 49 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. На переконання позивача, припинення виплати пенсії в період з 01.06.2016 по 21.12.2021 відповідачем відбулось за відсутності підстав, передбачених статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або підстав, передбачених іншим законом, а тому і спірне рішення є протиправним.

З огляду на вказане, ОСОБА_1 просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та скасувати рішення № 62 від 26 травня 2023 року про відмову в перерахунку пенсії щодо виплати недоотриманої пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії щодо виплати недоотриманої пенсії позивача за період з 01.06.2016 по 31.12.2021 відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести нарахування та виплатити недоотриману пенсію за період з 01.06.2016 по 31.12.2021 відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням індексації на день її виплати.

Крім того, позивач просив суд допустити рішення до негайного виконання, а також встановити судовий контроль.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надано відзив на позовну заяву. В обґрунтування незгоди представник відповідача зазначає, що з 01.08.2016 виплата пенсії ОСОБА_1 припинена на підставі обміну інформацією з органами соціального захисту населення. За даними ІКІС ПФУ: Підсистеми «Звернення» 15.11.2021 ОСОБА_1 звернувся із заявою № 6181 про поновлення пенсії. За результатами розгляду заяви виплата пенсії позивачу поновлена з 14.11.2018. Починаючи з 01.01.2022 виплата пенсії ОСОБА_1 проводиться шляхом включення нарахованого місячного розміру пенсії до сформованої відомості на виплату пенсії з подальшим зарахуванням на поточний рахунок, відкритий в банківській установі АТ «Ощадбанк».

Враховуючи викладене, відповідач зазначає, що заборгованість з пенсійних виплат за період з 14.11.2018 по 31.12.2021 в сумі 237 028, 69 грн, як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування, буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу. Крім того, в липні 2023 року відповідно до Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165, позивачу проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень в розмірі 557, 32 грн. Залишок пенсійних виплат за минулий період станом на 29.08.2023 складає 235 939, 19 грн.

Враховуючи приписи підзаконних нормативно-правових актів, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 21 серпня 2023 року Донецький окружний адміністративний суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження по справі № 200/4414/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування рішення № 62 від 26 травня 2023 року та зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд адміністративної справи суд вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено копією паспорта серії НОМЕР_2 .

Позивач є пенсіонером за віком та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За інформацією з довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 07.09.2016 та № 1422- від 15.11.2021 фактичним місцем проживання позивача є: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що у період з 01.08.2016 по 31.12.2021 позивачу припинено виплату пенсії на підставі обміну інформацією з органами соціального захисту населення.

31 березня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зі скаргою, у якій просив негайно виплатити йому недоотриману пенсію за період з 01.06.2016 по 31.12.2021. Проте, листом від 27 квітня 2023 року йому відмовлено у виплаті заборгованості через відсутність бюджетних асигнувань.

19 травня 2023 року позивач звернувся до пенсійного органу із проханням виплатити заборгованість з пенсії за період з 01.06.2016 по 31.12.2021.

Втім, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 62 від 26 травня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії щодо виплати недоотриманої пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи протиправною невиплату відповідачем призначеної пенсії, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на соціальний захист, а саме на отримання пенсії гарантовано Конституцією України та чинними нормативно-правовими актами України.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до статті 7 цього Закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк України».

Згідно з п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 352 від 08.06.2016) (далі - Порядок № 509), довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п. 7.1 Порядку № 509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Поряд з цим, у статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачу виплати пенсії, що передбачені законом. Інформація про перетин адміністративного кордону, відсутність за місцем проживання або скасування довідки про взяття на облік як ВПО не є підставою для припинення виплати пенсії.

Суд звертає увагу на пріоритетність застосування вимоги ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України є безпідставними.

При розгляді даної справи, судом також враховані висновки Верховного Суду від 03.05.2018, викладені в рішенні у зразковій справі № 805/402/18, яке набрало законної сили 04.09.2018.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, і в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року (справа № 425/1906/17, адміністративне провадження № К/9901/3616/17).

Крім цього, згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України або підставою для їх обмеження.

Таким чином, держава зобов`язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 (справа № 243/6391/17) за результатом розгляду аналогічного спору (припинення виплати пенсії особі, яка перемістилась з району проведення антитерористичної операції) дійшов висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття Пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У справі, що розглядається, судом встановлено, що рішення про припинення виплати позивачу пенсії з підстав, визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідачем не приймалось.

За таких обставин, суд вбачає порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав. При цьому, слід підкреслити пріоритетність застосування положень ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд вважає за необхідне застосування до спірних правовідносин практики Європейського Суду з прав людини як джерела права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач у даному випадку діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності коштів на виплату заборгованості, оскільки відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 8 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі № 21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Посилання відповідача на той факт, що пенсія за минулий час може бути виплачена лише за останні 3 роки суд не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника (параграфи 52, 56).

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Протиправна невиплата пенсії або протиправне невідновлення виплати пенсії, що сталися з вини держави в особі її компетентних органів (зокрема, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, ПФУ), можуть бути віднесені до триваючих правопорушень, оскільки суб`єкт владних повноважень - відповідний орган Пенсійного фонду України протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно пенсіонера, чим порушує його/її право на соціальних захист - пенсійне забезпечення.

Враховуючи той факт, що позивачу протиправно припинено виплату пенсії, суд вважає, що в даному випадку суми пенсії виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

З огляду на вказане, суд вважає що спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 62 від 26 травня 2023 року про відмову в перерахунку пенсії? щодо виплати недоотриманої пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати спірне рішення протиправним, як того вимагають приписи ст. 245 КАС України.

Щодо позовних вимог про визнання дій та бездіяльності протиправними суд зазначає, що правові наслідки для ОСОБА_1 має саме рішення відповідача. Втім, дії чи бездіяльність є лише реалізацією пенсійним органом владно-управлінських функцій.

Крім того, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести нарахування та виплатити недоотриману пенсію за період з 01.08.2016 по 31.12.2021, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, суд зазначає, що позивач помилково просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести нарахування та виплатити недоотриману пенсію за період з 01.06.2016, адже у червні та липні позивач отримував пенсію, про що свідчить довідка про доходи, яка була надана ОСОБА_1 .

Щодо виплати пенсії з врахуванням індексації на день її виплати, суд зазначає наступне.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із абзацом другим статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії. Частиною п`ятою цієї ж статті передбачено, що індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Так, відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з чим з цією метою щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Проведення індексації пенсій громадян у випадку їх несвоєчасної виплати пенсійним органом чинне законодавство України не передбачає.

Крім того, відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підставою для проведення індексації грошових доходів є перевищення величиною індексу споживчих цін порогу індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, а не їх несвоєчасна виплата, як фактично, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, уважає позивач.

У постанові від 13 травня 2021 року у справі № 766/901/17 Верховний Суд дійшов правового висновку, що перерахунок пенсії позивача на підставі рішення суду є відновленням його порушеного права на отримання належної виплати в розмірі, встановленому Законом, та не може бути підставою для здійснення нової індексації із застосуванням нового рівня споживчих цін та відповідно для встановлення нового базового місяця.

За таких обставин, враховуючи наведене вище правове регулювання спірних правовідносин та фактичні обставини справи, беручи до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13 травня 2021 року у справі № 766/901/17, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача сплатити суму недоотриманої пенсії з урахуванням індексації задоволенню не підлягають.

Щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов`язок суду зобов`язувати подати суб`єкта владних повноважень звіт про виконання судового рішення, тому підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд не вбачає.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Тому, суд доходить висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми пенсійних виплат за один місяць.

З метою повного та всебічного захисту порушених прав позивача, суд доходить висновку, що рішення відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 є протиправним, тому слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести нарахування та виплатити недоотриману пенсію за період з 01.08.2016 по 31.12.2021, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування рішення № 62 від 26 травня 2023 року та зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд виходив з такого.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, суд дійшов висновку про необхідність стягнення суми судового збору у розмірі 900, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 139, 244-250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування рішення № 62 від 26 травня 2023 року та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 62 від 26 травня 2023 року про відмову в перерахунку пенсії щодо виплати недоотриманої пенсії, яке винесено відносно ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію за період з 01.08.2016 по 31.12.2021 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням фактично виплачених сум.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 пенсійних виплат за один місяць.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 900, 00 грн. (дев`ятсот гривень).

Повний текст рішення складено та підписано 23.10.2023.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб