Справа № 140/22113/23
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року ЛуцькСправа № 140/22113/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Луцька районна державна (військова) адміністрація Волинської області про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Луцька районна державна (військова) адміністрація Волинської області про зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) протягом одного місяця з дати набрання рішенням законної сили укласти з Луцькою районною державною (військовою) адміністрацію () охоронний договір на пам`ятку архітектури національного значення «Поштова станція (мур) с. Копачівка XIX ст» (охоронний номер 1052), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768; зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відновити пам`ятку архітектури національного значення «Поштова станція (мур) с. Копачівка XIX ст» (охоронний номер 1052), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом приведення пам`ятки до попереднього стану, який існував станом на 01.03.2023, в тому числі шляхом демонтажу елементів утеплення зовнішнього фасаду стіни пам`ятки (розташованої зі сторони автодороги Луцьк-Ковель) та демонтажу прибудови (тамбуру), яка добудована до стіни пам`ятки (розташованої зі сторони автодороги Луцьк-Ковель).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на АДРЕСА_1 розташований житловий будинок, який поділений на три квартири, які у свою чергу належать на праві приватної власності фізичним особам, зокрема: квартира АДРЕСА_2 з 10.12.2015 належить відповідачу.

Згаданий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є пам`яткою архітектури національного значення: «Поштова станція (мур) с. Копачівка XIX ст.» - згідно постанови Ради Міністрів Української PCP від 06.09.1979 №442 «Про доповнення списку пам`яток містобудування і архітектури Української PCP, що перебувають під охороною держави» - охоронний номер 1052.

Станом на сьогодні пам`ятка архітектури національного значення «Поштова станція» за адресою: АДРЕСА_1 , не втратила свого статусу та не виключена з об`єктів культурної спадщини.

Разом з тим власником частини згаданої пам`ятки архітектури національного значення - ОСОБА_1 , у власності якої перебуває квартира АДРЕСА_2 , з додержанням вимог чинного законодавства не укладено на пам`ятку охоронний договір та самовільно, зокрема за відсутності розробленої та погодженої науково-проектної документації, а також письмового дозволу уповноваженого органу, здійснено ремонті та будівельні роботи на пам`ятці архітектури.

Відповідні звернення із проханням укласти охоронний договір на частину пам`ятки ОСОБА_1 залишено без реагування.

Окрім того, управлінням культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації (на даний час Департамент культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації) до ГУНП у Волинській області скеровано лист про виявлення факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 298 КК України. Вказаним листом управління повідомило, що Копачівською сільською радою під час проведення моніторингу пам`яток культурної спадщини на території громади, виявлено факт проведення самочинних будівельних робіт на пам`ятці архітектури національного значення - «Поштова станція (мур) с. Копачівка XIX ст.» одним із власників частини приміщення - ОСОБА_1 .

Вказану інформацію та матеріали приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0000138 від 16.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, за фактом пошкодження об`єкта культурної спадщини, В ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні проведено ряд слідчих та процесуальних дій, на підставі яких достовірно здобуто докази того, що ремонті роботи та добудову приміщення до згаданої пам`ятки архітектури національного значення здійснено одним із співвласником цієї пам`ятки ОСОБА_1 .

При цьому, як встановлено з листів Міністерства культури та інформаційної політики України від 24.05.2023 № 06/35/4749-23 та від 21.07.2023 № 06/35/6493-23, даним центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини:

- не погоджувалось укладання охоронного договору на пам`ятку архітектури національного значення «Поштова станція» за адресою: АДРЕСА_1 ;

- не погоджувалась науково-проектна документації на проведення ремонтних (будівельних) робіт на пам`ятці архітектури національного значення «Поштова станція» за адресою: АДРЕСА_1 ;

- не надавався дозвіл на проведення ремонтних (будівельних) робіт на пам`ятці архітектури національного значення «Поштова станція» за адресою: АДРЕСА_1 .

З листів Луцької районної державної адміністрації від 12.07.2023 та Копачівської сільської ради від 11.07.2023 вбачається, що станом на час звернення до суду відповідач жодних заходів до приведення пам`ятки архітектури національного значення до попереднього стану, який існував до початку ремонтних (будівельних) робіт, не вжито.

З огляду на викладене, у ОСОБА_1 , як власника частини пам`ятки архітектури національного значення «Поштова станція», на сьогодні існує обов`язок укласти охоронний договір на згадану пам`ятку архітектури з Луцькою районною державною (військовою) адміністрацію, зокрема на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.

Крім того, відповідач зобов`язана відновити пам`ятку архітектури національного значення «Поштова станція (мур) с. Копачівка XIX ст» (охоронний номер 1052), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом приведення пам`ятки до попереднього стану, який існував станом на 01.03.2023, в тому числі шляхом демонтажу елементів утеплення зовнішнього фасаду стіни пам`ятки (розташованої зі сторони автодороги Луцьк-Ковель) та демонтажу прибудови (тамбуру), яка добудована до стіни пам`ятки (розташованої зі сторони автодороги Луцьк-Ковель).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, відповідно до приписів статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.83).

Копія ухвали була направлена рекомендованою кореспонденцією за адресою реєстрації та фактичного проживання відповідача, однак повернута відділенням поштового зв`язку 25.09.2023 із зазначенням причини невручення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.89-91).

Відтак, із урахуванням положень частини шостої статті 251 КАС України, слід уважати, що копія ухвали вручена належним чином.

Відповідач відзив на позов не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.

У зв`язку із ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд, керуючись вимогами частини шостої статті 162 КАС України, дійшов висновку про можливість розгляду даного спору за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши доводи позивача у заяві по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на АДРЕСА_1 розташований житловий будинок, який поділений на три квартири, які у свою чергу належать на праві приватної власності фізичним особам, зокрема: квартира АДРЕСА_3 з 02.02.2005 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (спільна сумісна власність); квартира АДРЕСА_4 з 09.02.2005 належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (спільна сумісна власність); квартира АДРЕСА_2 з 10.12.2015 належить ОСОБА_7 . Остання набула право власності на вказану квартиру 10.12.2015 на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2015 укладеного зі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Згідно інформації Копачівської сільської ради Луцького району від 25.07.2023 № 438 ОСОБА_7 02.02.2016 змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », що також підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 02.02.2016 серії НОМЕР_2 .

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є пам`яткою архітектури національного значення: «Поштова станція (мур) с. Копачівка XIX ст.» - згідно постанови Ради Міністрів Української PCP від 06.09.1979 № 442 «Про доповнення списку пам`яток містобудування і архітектури Української PCP, що перебувають під охороною держави» - охоронний номер 1052.

Пам`ятка архітектури національного значення «Поштова станція» за адресою: АДРЕСА_1 , не втратила свого статусу та не виключена з об`єктів культурної спадщини.

ОСОБА_1 , у власності якої перебуває квартира АДРЕСА_2 , з додержанням вимог чинного законодавства не укладено на пам`ятку охоронний договір та самовільно, зокрема за відсутності розробленої та погодженої науково-проектної документації, а також письмового дозволу уповноваженого органу, здійснено ремонті та будівельні роботи на пам`ятці архітектури.

Як вбачається з листів Міністерства культури та інформаційної політики України від 24.05.2023 № 06/35/4749-23 та від 21.07.2023 № 06/35/6493-23, листа Луцької районної державної адміністрації від 15.05.2023 № 1399/22/2-23 охоронні договори на пам`ятку архітектури національного значення - «Поштова станція (мур) с. Копачівка XIX ст.» її власниками, в тому числі ОСОБА_1 , не укладені.

Відповідні звернення Луцької райдержадміністрації від 18.11.2021 із проханням укласти охоронний договір на частину пам`ятки ОСОБА_1 залишено без реагування.

Окрім того, управлінням культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації (на даний час Департамент культури, молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації) 13.03.2023 до ГУНП у Волинській області скеровано лист про виявлення факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 298 КК України. Вказаним листом управління повідомило, що Копачівською сільською радою під час проведення моніторингу пам`яток культурної спадщини на території громади, виявлено факт проведення самочинних будівельних робіт на пам`ятці архітектури національного значення - «Поштова станція (мур) с. Копачівка XIX ст.» одним із власників частини приміщення - ОСОБА_1 .

В акті візуального обстеження від 09.03.2023, складеного спеціалістом відділу з питань гуманітарної політики Копачівської сільської ради Ващук О.О., та матеріалах фотофіксації об`єкта культурної спадщини, зафіксовано проведення ремонтних робіт (утеплення фасаду) та здійснення добудови приміщення, у місці де на фасаді пам`ятки присутня охоронна дошка старого зразка. Ремонтні роботи на пам`ятці проводяться без наявності письмового дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини на підставі погодженої з ним науково- проектної документації.

За ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, за фактом пошкодження об`єкта культурної спадщини відкрито кримінальне провадження № 0000138 від 16.03.2023.

Як слідує з листів Міністерства культури та інформаційної політики України від 24.05.2023 № 06/35/4749-23 та від 21.07.2023 № 06/35/6493-23, даним центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини:

- не погоджувалось укладання охоронного договору на пам`ятку архітектури національного значення «Поштова станція» за адресою: Луцький район, с. Копачівка, вул. Першотравнева, 60;

- не погоджувалась науково-проектна документації на проведення ремонтних (будівельних) робіт на пам`ятці архітектури національного значення «Поштова станція» за адресою: Луцький район, с. Копачівка, вул. Першотравнева, 60;

- не надавався дозвіл на проведення ремонтних (будівельних) робіт на пам`ятці архітектури національного значення «Поштова станція» за адресою: Луцький район, с. Копачівка, вул. Першотравнева, 60.

З листів Луцької районної державної адміністрації від 12.07.2023 та Копачівської сільської ради від 11.07.2023 вбачається, що відповідач - ОСОБА_1 жодних заходів до приведення пам`ятки архітектури національного значення до попереднього стану, який існував до початку ремонтних (будівельних) робіт, не вжито.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд враховує наступне.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором державних інтересів, то суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У частинах третій та четвертій статті 53 КАС України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Отже, реалізація прокурором права на подання позову в інтересах держави потребує обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Правовий статус прокурора визначено Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 N 1697-VII (далі - Закон N 1697-VII).

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону N 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (частини четверта стаття 23 вказаного вище Закону).

Зі змісту частини третьої статті 23 Закону N 1697-VII випливає, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Проте підстави представництва інтересів держави прокуратурою в цих двох випадках істотно відрізняються.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, та які є підставами для звернення прокурора до суду.

Така правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.02.2019 в справі N 826/13768/16.

В межах даної справи судом встановлено, що обґрунтовуючи підстави звернення в інтересах держави з позовом до суду, прокурор в позовній заяві зазначив, що бездіяльність відповідача щодо не укладання охоронного договору порушує інтереси держави, оскільки не вживаються передбачені законом заходи для збереження об`єкта культурної спадщини. При цьому, як наголошує прокурор, державний інтерес у цій справі полягає у зупиненні порушень пам`яткоохоронного законодавства відповідачем, забезпеченні укладання ним охоронного договору на пам`ятку архітектури за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Копачівка, вул. Першотравнева, 60 з метою встановлення режиму використання пам`ятки. А суспільний інтерес у цих правовідносинах полягає в охороні та збереженні культурних пам`яток для нинішнього і майбутніх поколінь.

Таким чином звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Відповідно, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі N 912/2385/18 та постанові КАС ВС від 17 листопада 2022 року у справі N 640/16767/21.

З огляду на викладене, суд вважає, що прокурор в повній мірі довів здійснення неналежним чином захисту інтересів держави у сфері охорони культурної спадщини Управлінням містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації, що надавало йому право на звернення до суду в інтересах держави з цим позовом.

Стосовно ж суті спору, то суд зазначає наступне.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовано Законом України «Про охорону культурної спадщини».

За приписами статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини;

об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки:

а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання;

б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини», власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.

Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі ст. 23 Закону. Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.

Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.

Таким чином, законом передбачено обов`язкове укладення власником або уповноваженим ним органом, користувачем пам`ятки чи її частини, охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини після переходу права власності.

Отже, охоронний договір, укладений на підставі ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», є адміністративним договором. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 806/1536/18.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року N 1768 (далі - Порядок N 1768) власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Отже, відповідач як власник пам`ятки архітектури протягом одного місяця з моменту набуття права власності на пам`ятку культурної спадщини місцевого значення зобов`язана була укласти з позивачем охоронний договір.

Обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини, та саме від нього повинна виходити ініціатива щодо укладення охоронного договору.

Наведене відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 826/4605/16.

Відповідно до пунктів 5 та 6 Порядку N 1768 в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини. До охоронного договору додаються: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.

Таким чином, як убачається з вищевикладених норм чинного законодавства, юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка до якого мають бути додані документи за переліком визначеним у 6 Порядку N 1768.

Проте, Як слідує з листів Міністерства культури та інформаційної політики України від 24.05.2023 № 06/35/4749-23 та від 21.07.2023 № 06/35/6493-23, даним центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини:

- не погоджувалось укладання охоронного договору на пам`ятку архітектури національного значення «Поштова станція» за адресою: Луцький район, с. Копачівка, вул. Першотравнева, 60;

- не погоджувалась науково-проектна документації на проведення ремонтних (будівельних) робіт на пам`ятці архітектури національного значення «Поштова станція» за адресою: Луцький район, с. Копачівка, вул. Першотравнева, 60;

- не надавався дозвіл на проведення ремонтних (будівельних) робіт на пам`ятці архітектури національного значення «Поштова станція» за адресою: Луцький район, с. Копачівка, вул. Першотравнева, 60.

Отже, виходячи з вищевикладеного суд вважає, що відповідач ОСОБА_1 як власник об`єкта культурної спадщини, зобов`язаний був укласти охоронний договір з спеціально уповноваженим органом охорони культурної спадщини.

Проте, як свідчать матеріали справи, всупереч вищезазначеним положенням діючого законодавства, відповідач не виконує свого обов`язку з укладення охоронного договору на пам`ятку архітектури національного значення «Поштова станція (мур) с. Копачівка XIX ст» (охоронний номер 1052), розташованої за адресою: вул. Першотравнева, 60, с. Копачівка, Луцький район, Волинська область з з Луцькою районною державною (військовою) адміністрацію.

Жодних доказів на спростування заявлених прокурором вимог відповідачем в процесі розгляду цієї справи надано не було, як і не вказано про існування інших перешкод для укладення відповідного охоронного договору.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що ОСОБА_1 належить зобов`язати протягом одного місяця з дати набрання рішенням законної сили укласти з Луцькою районною державною (військовою) адміністрацію () охоронний договір на пам`ятку архітектури національного значення «Поштова станція (мур) с. Копачівка XIX ст» (охоронний номер 1052), розташованої за адресою: вул. Першотравнева, 60, с. Копачівка, Луцький район, Волинська область, на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_1 відновити пам`ятку архітектури національного значення «Поштова станція (мур) с. Копачівка XIX ст» (охоронний номер 1052), розташованої за адресою: вул. Першотравнева, 60, с. Копачівка, Луцький район, Волинська область, шляхом приведення пам`ятки до попереднього стану, який існував станом на 01.03.2023, в тому числі шляхом демонтажу елементів утеплення зовнішнього фасаду стіни пам`ятки (розташованої зі сторони автодороги Луцьк-Ковель) та демонтажу прибудови (тамбуру), яка добудована до стіни пам`ятки (розташованої зі сторони автодороги Луцьк-Ковель) суд зазначає наступне.

Конвенцією про охорону архітектурної спадщини Європи (підписана 03.10.1985, набрала чинності 01.12.1987, підписана від імені України 25.11.2005, ратифікована 20.09.2006, набрала чинності 01.04.2007) до об`єктів архітектурної спадщини, що підлягають охороні, віднесено пам`ятки: усі будівлі та споруди, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення, включаючи усі особливості їхнього технічного виконання та оздоблення (ст. 1 Конвенції).

Статтями 3 та 4 Конвенції передбачено, що кожна Сторона зобов`язується вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини; запровадити відповідні контрольні і дозвільні процедури, необхідні для правової охорони об`єктів архітектурної спадщини; запобігати спотворенню, руйнуванню або знищенню об`єктів спадщини, що охороняються.

Відповідно до статті 54 Конституції України охорона культурної спадщини, збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, є обов`язком держави.

Згідно статті 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Частиною другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (частина п`ята статті 319 ЦК України).

Преамбулою Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятки, їхні частини, пов`язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує як найменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. Забороняється змінювати призначення пам`ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток національного значення здійснюються лише за наявності письмового дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини на підставі погодженої з ним науково-проектної документації.

Розробленню проектів консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту, пристосування пам`яток передує проведення необхідних науково-дослідних робіт, у тому числі археологічних і геологічних.

Відповідно до п. 1.5 ДБН А.2.2-14-2016 «Склад та зміст науково-проектної документації на реставрацію пам`яток архітектури та містобудування», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 29.12.2016 № 337 (далі - ДБН А.2.2-14-2016), вимоги до розроблення науково-проектної документації є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання в сфері збереження пам`яток.

Підпунктом 3.11 п. 3 ДБН А.2.2-14-2016 визначено, що науково-проектна документація - це сукупність текстових та графічних матеріалів, які на різних стадіях проектування визначають концептуальні чи принципові архітектурні, містобудівні, інженерні, конструктивні, технологічні та інші рішення, спрямовані на збереження пам`ятки.

У пп. 9.1 п. 9 ДБН А.2.2-14-2016 передбачено, що проект розробляється на підставі вихідних даних для об`єкта реставрації, реставраційного завдання та на основі матеріалів комплексних наукових досліджень. Проект складається з текстових та графічних матеріалів, якими визначаються принципові архітектурні, містобудівні, інженерні,конструктивні і технологічні рішення, спрямовані на збереження пам`ятки.

Отже, для зміни зовнішнього вигляду пам`ятки архітектури національного значення «Поштова станція», яка знаходиться за адресою: Луцький район, с. Копачівка, вул. Першотравнева, 60, а також здійснення добудови (прибудови) до пам`ятки, відповідач повинна була розробити та погодити в установленому законодавством порядку науково-проектну документацію та отримати від центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини, яким є Міністерство культури та інформаційної політики України, письмовий дозвіл на проведення таких робіт.

Проте, як вбачається з листів Міністерства культури та інформаційної політики України від 24.05.2023 № 06/35/4749-23 та від 21.07.2023 № 06/35/6493-23 Міністерством не погоджувалась науково-проектна документація та не надавався дозвіл на проведення робіт на згаданій пам`ятці національного значення, у зв`язку із чим проведення ремонтних та будівельних робіт на пам`ятці є протиправними.

Під час здійснення охорони культурної спадщини уповноважені органи державної влади керуються у своїй діяльності приписами спеціального закону, а саме - Закону України «Про охорону культурної спадщини», зокрема, якщо предметом охоронних заходів є забезпечення збереження характерних властивостей об`єкта культурної спадщини.

Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 826/6522/15.

Отже, спосіб захисту права повинен визначатися з урахуванням спеціальних норм пам`яткоохоронного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 47 Закону України «Про охорону культурної спадщини» шкода, завдана власникові пам`ятки або уповноваженому ним органові, особі, яка набула права володіння, користування чи управління пам`яткою, охоронюваною археологічною територією, відшкодовується відповідно до закону.

Юридичні і фізичні особи, які завдали шкоди пам`яткам, їхнім територіям (у тому числі незаконним будівництвом), зобов`язані відновити пам`ятки та їхні території, а якщо відновлення неможливе - відшкодувати шкоду відповідно до закону.

Такий спосіб захисту права як відновлення пам`ятки та приведення пам`ятки до попереднього стану особою, яка здійснила незаконне будівництво, підтверджується й судовою практикою (постанова Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 461/14952/14-ц, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.05.2017 у справі №461/14634/14-ц).

Проведення самовільних ремонтних та будівельних робіт на пам`ятці архітектури національного значення «Поштова станція», яка знаходиться за адресою: Луцький район, с. Копачівка, вул. Першотравнева, 60, відповідач розпочала з 01.03.2023, про що вказують долучені до позову докази: протоколи допитів в якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_1 , протоколом огляду місця події від 07.04.2023, акт обстеження пам`ятки від 09.03.2023.

За таких обставин, ОСОБА_1 слід зобов`язати відновити пам`ятку архітектури національного значення «Поштова станція (мур) с. Копачівка XIX ст» (охоронний номер 1052), розташованої за адресою: вул. Першотравнева, 60, с. Копачівка, Луцький район, Волинська область, шляхом приведення пам`ятки до попереднього стану, який існував станом на 01.03.2023, в тому числі шляхом демонтажу елементів утеплення зовнішнього фасаду стіни пам`ятки (розташованої зі сторони автодороги Луцьк-Ковель) та демонтажу прибудови (тамбуру), яка добудована до стіни пам`ятки (розташованої зі сторони автодороги Луцьк-Ковель).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість вимог прокурора, оцінивши надані ним докази та враховуючи неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

З огляду на викладене судовий збір, сплачений позивачем, не відшкодовується за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов заступника керівника Луцької окружної прокуратури (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 13, ) в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики (01601, місто Київ, вулиця Івана Франка, будинок 19, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Луцька районна державна (військова) адміністрація Волинської області (43001, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Ковельська, будинок 53, ) про зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 протягом одного місяця з дати набрання рішенням законної сили укласти з Луцькою районною державною (військовою) адміністрацію охоронний договір на пам`ятку архітектури національного значення «Поштова станція (мур) с. Копачівка XIX ст» (охоронний номер 1052), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.

Зобов`язати ОСОБА_1 відновити пам`ятку архітектури національного значення «Поштова станція (мур) с. Копачівка XIX ст» (охоронний номер 1052), розташованої за адресою: вул. Першотравнева, 60, с. Копачівка, Луцький район, Волинська область, шляхом приведення пам`ятки до попереднього стану, який існував станом на 01.03.2023, в тому числі шляхом демонтажу елементів утеплення зовнішнього фасаду стіни пам`ятки (розташованої зі сторони автодороги Луцьк-Ковель) та демонтажу прибудови (тамбуру), яка добудована до стіни пам`ятки (розташованої зі сторони автодороги Луцьк-Ковель).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський