Справа № 560/6386/23
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/6386/23
РІШЕННЯ

іменем України

23 жовтня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 23.03.2023 року №333 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого 26 квітня 2012 року та скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 12.11.2015 року, виданої громадянину російської федерації ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірне рішення прийняте на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", який повинен відсилати до іншого нормативного акту. Проте в рішенні від 23.03.2023 №333 відсутнє посилання на будь-які норми, які б вказували на підставу для його прийняття. Позивач вважає, що скасування дозволу на імміграцію, виданого в 2012 році, за умови постійного проживання на території України, є неспівмірним та непропорційним.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що підставою для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання став факт перебування позивача в громадянстві України з моменту прийняття рішення про набуття громадянства України від 04.05.2020. Вказує, що відповідно до підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 (далі - Порядок №321), посвідка скасовується ДМС або територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію.

До суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що відповідач не надав рішення, про набуття позивачем громадянства України.

До суду надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що з моменту набуття громадянства України за територіальним походженням позивач не міг користуватись дозволом на імміграцію та посвідкою на постійне проживання, виданими до набуття громадянства України, так як вони підтверджують статус іноземця або особи без громадянства.

До суду надійшли заперечення на додаткові пояснення, в яких позивач просить задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що відсутні підстави для врахування доводів, викладених в письмових поясненнях відповідача у зв`язку з порушенням процесуальних норм, а саме відсутності такого документу як "додаткові пояснення" в переліку заяв по суті справи, наведеному в частині 2 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України. Звертає увагу на не надання відповідачем рішення про набуття громадянства позивачем. Вказує, що строк дії тимчасового посвідчення громадянина України ОСОБА_1 закінчився ще 21.10.2021, а тому, на момент винесення оскарженого рішення, у відповідача були відсутні будь-які законні підстави вважати позивача громадянином України.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.04.2023 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про розгляд справи №560/6386/23 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Позивачу, як громадянину російської федерації, 26.04.2012 надано дозвіл на імміграцію в Україну, а 12.11.2015 - посвідку на постійне проживання НОМЕР_1 .

У довідці Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області №2291 від 21.10.2019 вказано, що вона видана ОСОБА_1 про те, що згідно з рішенням УДМС України в Хмельницькій області від 21.10.2019 він набув громадянство України на підставі частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України". Вказано, що відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з 21.10.2019. Довідка видана до паспорта громадянина російської федерації і є підставою для отримання документа, що підтверджує громадянство України - тимчасового посвідчення громадянина України.

У тимчасовому посвідченні НОМЕР_2 зазначено, що цей документ підтверджує належність позивача до громадянства України та виданий до 21.10.2021.

Відповідно до листа №6801.2.1/3683-23 від 20.03.2023 Управлінню Державної міграційної служби України в Хмельницькій області направлялась інформація щодо осіб, які набули громадянство України та на момент прийняття рішення про оформлення набуття громадянства України (у період 01.01.2019 - 01.02.2023) проживали на території України на підставі посвідок на постійне проживання, серед яких, зокрема, ОСОБА_1 .

За змістом висновку від 23.03.2023, уповноважена особа Управління ДМС у Хмельницькій області вважає необхідним скасувати рішення УДМС України в Хмельницькій області від 26.04.2012 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 , визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 12.11.2015 терміном дії "безстроково".

Рішенням від 23.03.2023 №333 Управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 26.04.2012 громадянину російської федерації ОСОБА_1 , на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію". Зазначено, що видана посвідка на постійне проживання в Україні НОМЕР_3 від 12.11.2015 терміном дії "безстроково" скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку №321.

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Згідно з статтею 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України "Про імміграцію".

Приписами абзаців 1, 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про імміграцію" визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно з частиною 4 статті 11 Закону України "Про імміграцію" особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Як встановив суд, позивачу надано дозвіл на імміграцію та його документовано посвідкою на постійне проживання НОМЕР_3 .

Підстави для скасування дозволу на імміграцію встановлено статтею 12 Закону України "Про імміграцію", відповідно до якої дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983), визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування.

Відповідно до пункту 21 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з пунктом 22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Як встановив суд, спірне рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну прийняте на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію". При цьому у висновку про скасування дозволу на імміграцію громадянину російської федерації ОСОБА_1 , вказано, що 21.10.2019 ОСОБА_1 набув громадянство України на підставі частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України" та є громадянином України (лист ВПГПРЕ УДМСУ в Хмельницькій області від 20.03.2023 №6801.2.1/3683-23).

Посилання відповідача на те, що скасування дозволу на імміграцію зумовлене набуттям позивачем статусу громадянина України, в контексті правомірності спірного рішення, суд вважає необґрунтованим, оскільки а ні висновок, а ні рішення від 23.03.2023 №333 не містять посилання на норму закону, який встановлює обов`язок скасування дозволу на імміграцію у зв`язку із набуттям особою громадянства України.

Також суд враховує, що тимчасове посвідчення НОМЕР_2 видане до 21.10.2021, що спростовує твердження позивача про перебування позивача в статусі громадянина України на час прийняття спірного рішення. Крім того, рішення про набуття позивачем громадянства України відповідач не надав.

При посиланні у спірному рішенні на пункт 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" відповідачем не зазначена, яка норма закону, яка передбачає інші підстави для скасування дозволу на імміграцію в Україну, крім тих, що наведені у статті 12 Закону України "Про імміграцію", ним застосована. Крім того, відповідні посилання відсутні і у висновку.

З огляду на зазначене, вказані відповідачем мотиви висновку, які надалі стали підставою для скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання позивача, не є обґрунтованими, оскільки не містять підстав, за яких особу може бути позбавлено дозволу на імміграцію. Тому вказаним посиланням відповідач не довів підстав застосування пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", як підставу прийняття спірного рішення.

Так, Законом України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, наявність яких у цій справі відповідачем не доведена.

Відтак, рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію з підстав, передбачених пунктом 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", без наведення прямої норми іншого закону, яка чітко регламентує причини щодо скасування рішення, що надає право іноземцю та особі без громадянства на імміграцію, не може вважатися правомірним.

Суд зазначає, що порушене право позивача на законне проживання в Україні охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини в пункті 43 рішення у справі "Курочкін проти України" від 20.05.2010 зазначив, що втручання у право на повагу до сімейного життя становить порушення статті 8, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не має однієї або кількох законних цілей, зазначених у пункті 2 статті 8, а також не є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення такої цілі чи цілей. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети.

Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є те, що воно має бути передбачене законом.

Натомість, матеріали справи свідчать, що спірне рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 прийнято за відсутності визначеної Законом України "Про імміграцію" підстави для його прийняття, що свідчить про необґрунтоване втручання держави у право позивача, гарантоване йому статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зі змісту рішення від 23.03.2023 №333 слідує, що на його підставі скасована посвідка на постійне проживання в Україні № НОМЕР_4 від 12.11.2015.

Відповідно до пункту 1 абзацу 1 статті 64 Порядку №321 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію.

Таким чином, оскільки скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_4 від 12.11.2015 є наслідком прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію від 23.03.2023 №333, яке визнано судом протиправним та скасовано, суд вважає, що необхідно визнати протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області №333 від 23.03.2023 про скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 12.11.2015, виданої громадянину російської федерації ОСОБА_1 .

Водночас, щодо доводів позивача про відсутність підстав для врахування доводів, викладених в письмових поясненнях відповідача у зв`язку з порушенням процесуальних норм, а саме відсутності такого документу як "додаткові пояснення" в переліку заяв по суті справи, наведеному в частині 2 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 164 Кодексу адміністративного судочинства України у запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

За змістом письмових пояснень, які надійшли до суду від відповідача слідує, що вони відповідають вимогам статті 164 Кодексу адміністративного судочинства України, містять пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив поясненнях, міркуваннях та аргументах і мотиви їх відхилення. Тому, на думку суду, вказані письмові пояснення є запереченнями.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн, а тому, ці витрати слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 23.03.2023 №333 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого 26.04.2012, та про скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 12.11.2015, виданої громадянину російської федерації ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 )
Відповідач:Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (вул. Грушевського 87, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29019 , код ЄДРПОУ - 37864148)

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк