Справа № 420/27416/23
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (пров.Штабний,1, м.Одеса, 65000) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України за результатом якого позивач просить:

визнати протиправною діяльність ОСОБА_2 щодо не звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» згідно з поданим рапортом;

зобов`язати Командування Військово-Морських Сил розглянути рапорт, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства щодо звільнення з лав Збройних Сил України ОСОБА_1 на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Позивачем, в порядку передбаченому чинним законодавством було подано Рапорт ще у березні про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» із усіма необхідними належно засвідченими додатками, що підтверджують зазначені підстави для звільнення. Проте Кадровим центром Військово-Морських Сил повідомлено позивачу, що залишаю без реалізації документи щодо звільнення з військової служби матроса ОСОБА_1 , водія - слюсаря відділення технічного обслуговування взводу технічного обслуговування технічної батареї військової частини НОМЕР_1 , оскільки подані ним документи не дають підстав для звільнення вище вказаного військовослужбовця.

Позивач вважає, що дії посадових осіб військової частини, щодо незвільнення військовослужбовця є протиправними та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Від відповідача, Військової частини НОМЕР_2 у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача звертає увагу, що позивачем не було надано підтвердження того, що саме він здійснює догляд за матір`ю, яка потребує постійного догляду, порядок якого визначений відповідним законодавством, а надана позивачем довідка лише вказує, що його матір потребує отримання соціальної послуги.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Довідкою Лікарсько-консультативної комісії виданої в КНП «Знам`янська клінічна лікарня імені А.В. Лисенка» Знам`янської МР № 499 від 15.05.2023 р. зазначається, що моя мати. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 потребує постійного стороннього догляду.

Довідкою з Квартального комітету № 9 від 06.07.2023 р. підтверджується факт проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 .

Довідка ВПО від 12.04.2022 р. № 3528- зазначає, що ОСОБА_1 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи та має фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Позивачем, в порядку передбаченому чинним законодавством було подано Рапорт від 03.09.2023р. про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» із усіма необхідними належно засвідченими додатками, що підтверджують зазначені підстави для звільнення.

До рапорту було надано Висновок про наявність порушень функцій організму від 15.05.2023 №499, яким встановлено, що ОСОБА_3 потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Листом Начальника кадрового центру Військово-Морських Сил Збройних Сил України адресованим Командиру військової частини НОМЕР_1 повідомлено, що ним залишено без реалізації документи щодо звільнення з військової служби матроса ОСОБА_1 , водія-слюсаря відділення технічного обслуговування взводу технічного обслуговування технічної батареї військової частини НОМЕР_1 . Оскільки надані документи не відповідають вимогам Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме - висновок "Рекомендовано соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи" № 499 від 15.05.2023 виданий Комунальним некомерційним підприємством "Знам`янська міська лікарня імені А.В. Лисенка" Знам`янської МР що не дають підстав для звільнення вище вказаного військовослужбовця.

Позивач вважає, що дії посадових осіб військової частини, щодо незвільнення військовослужбовця є протиправними та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Суд звертає увагу на те, що не може бути підставою для звільнення у випадку позивача - висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, оскільки такий висновок не може підтверджувати необхідність здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, оскільки стосовно підтвердження такого факту уповноваженим органом є інша установа.

Так, відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком саме медико-соціальної експертної комісії.

Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за його матір`ю - не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність залишення рапорту останнього без реалізації.

При вирішенні даного спору, суд наголошує на тому, що нормативно-правові приписи постанови КМУ від 12.06.2013 № 413 деталізують положення Закону України № 2232-XII, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова ( в т.ч. і під час військового стану). Закон встановлює загальні правові норми, якими передбачено перелік документів і органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови КМУ розмежовують повноваження таких органів в залежності від суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів підтверджувати ідентичні обставини.

Крім того, з проведеного ретельного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд дійшов висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою особою підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

За таких обставин, норми Закону №2232-XII та Постанови КМУ №413 не містять конфлікту щодо їх змісту, оскільки положення Постанови конкретизують суб`єкт, який видає медичний висновок у залежності від віку особи, яка потребує стороннього догляду.

Отже, довідка ЛКК, надана позивачем, не може бути визнана документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

Слід також зауважити, що висновок не містить жодного посилання на безтермінову необхідність постійного отримання сторонньої допомоги, що очевидно вказує на обмежену часову межами компетенцію лікарсько-консультативної комісії з цього питання. Так, у висновку ЛЛК №499 від 15.05.2023 року (дійсний до 15.05.2024 року) на який посилається позивач, зазначається лише про те, що ОСОБА_3 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Очевидним є те, що такий висновок наданий лікарями на час огляду ОСОБА_3 , у той час як позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби.

Суд звертає увагу, що відповідно до абзацу 6 постанови КМУ від 12.06.2013 №413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Крім того, пунктом шостим частини 1 статті 1 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що надавачами соціальних послуг, зокрема, є фізичні особи, які включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.

Пунктом 3 частини 6 статті 13 даного Закону встановлено, що для фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього закону, передбачена можливість надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачем соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, та є громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями, проте, для отримання відповідного статусу, надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні.

Формування Реєстру, відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону, здійснюється шляхом внесення до нього відповідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних послуг. Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений Постановою КМ України від 27 січня 2021 року № 99.

Позивачем не було надано підтвердження того, що саме він здійснює догляд за матір`ю, яка потребує постійного догляду, порядок якого визначений відповідним законодавством, а надана позивачем довідка лише вказує, що його матір потребує отримання соціальної послуги.

Окрім іншого, суд погоджується з аргументами відповідача, про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт відсутності інших осіб, які б могли за наявності всіх передбачених законом документів, здійснювати такий догляд.

Проаналізувавши наведе вище в сукупності в контексті встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що законні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі поданого рапорту з додатками відсутні, а дії та рішення відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не порушують прав позивача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 90 КАС України).

Системний аналіз наведеного вище дає підстави дійти висновку, що дії відповідача правомірні та узгоджуються з вимогами встановленими частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат в частині стягнення з суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (пров.Штабний,1, м.Одеса, 65000) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.