Справа № 520/6583/22
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 р.Справа № 520/6583/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків, повний текст складено 21.03.23 року по справі № 520/6583/22

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства освіти і науки України

про про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства освіти і науки України, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Міністерства освіти і науки України №530 від 06.06.2022 року в частині скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.889.01 Вищого навчального закладу "Національна академія управління" від 5 вересня 2019 року, протокол № 30-09/19 про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора економічних наук за спеціальністю 08.00.03 "Економіка та управління національним господарством" за порушення пункту 14 Порядку присудження наукових ступенів в частині виявлення текстових запозичень, використання ідей наукових результатів і матеріалів інших авторів без посилання на джерело; зобов`язати Міністерство освіти і науки України прийняти рішення (шляхом видання наказу) про затвердження рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.889.01 Вищого навчального закладу "Національна академія управління" від 5 вересня 2019 року, протокол № 30-09/19, про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора економічних наук за спеціальністю 08.00.03 "Економіка та управління національним господарством", та видачу ОСОБА_1 диплома доктора економічних наук; судові витрати у вигляді судового збору та витрат на надання правової (правничої) допомоги у розмірі 36984,00 грн. покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що спірним наказом МОН від 06.06.2022 №530 скасовано рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.889.01 ВНЗ "Національна академія управління" від 05.09.2019. Підставами для повторного скасування даного рішення стали ті ж самі обставини, що викладені в наказі від 24.09.2020 №1188, який визнано протиправним та скасовано рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі №520/2852/21.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 року та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом взято за доведене не тільки сам факт наявності плагіату в дисертації позивачки, доказів чого не міститься в жодному документі, окрім оспорюваного наказу, а й те, що плагіат та текстові запозичення здійснені саме з наукової праці ОСОБА_2 , оригіналу чи засвідченої копії якого матеріали справи не містять. Окрім того, такої наукової праці не містить також і мережа інтернет. Вказує, що в спірному наказі МОН від 06.06.2022 року зазначені припущення про наявність плагіату та неможливо встановити взагалі факт існування дисертаційного дослідження ОСОБА_2 на тему «Методи удосконалення організації оплати праці на підприємствах» в редакції, яка стверджується відповідачем. Стверджує, що комп`ютерну перевірку дисертації проведено МОН у 2022 році поза межами повноважень, хоча нею і не виявлено наявність плагіату в дисертаційному дослідженні ОСОБА_1 . Зауважує, що судом не прийнято до уваги факт порушення строків повторного розгляду дисертації та атестаційної справи. Наголошує, що висновок, на підставі якого прийнято наказ МОН України №530, видано 06.06.2022, що свідчить про порушення загального строку, встановленого для розгляду у МОН України дисертації та атестаційної справи здобувача наукового ступеня доктора наук.

Міністерство освіти і науки України подало до суду відзив на апеляційну скаргу позивачки, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 року без змін. Зазначає, що існування дисертаційного дослідження ОСОБА_2 на тему «Методи удосконалення організації оплати праці на підприємствах» підтверджується наказом МОН від 11.10.2017 року №1367, яким затверджено рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня кандидата наук, в тому числі, ОСОБА_2 . Вказує, що доводи позивачки про порушення принципу офіційного з`ясування, з посиланням на відсутність в матеріалах справи оригіналу або засвідченої копії дисертації ОСОБА_2 , є безпідставними, оскільки суд не є науковою установою і не може здійснювати порівняння наукових текстів. Стверджує, що на виконання рішення суду від 20.10.2021 року у справі №520/2852/21, повторний розгляд проводиться із залученням фахівців, які не брали участь у попередній експертизі дисертації. Рішення про залучення таких фахівців прийнято наказом Міністерства освіти і науки України від 17.12.2021 року №1386 «Про повторний розгляд атестаційної справи та дисертації ОСОБА_1 ». Зауважує, що саме з цієї дати розпочався повторних розгляд. Від дати наказу Міністерства освіти і науки України від 17.12.2021 року №1386 строк розгляду у шість місяців завершувався 17.06.2022 року. Оскаржуваний наказ датований 06.06.2022 року, що свідчить про дотримання загального строку розгляду докторської дисертації у МОН.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням атестаційної колегії МОН України, оформленим протоколом від 24.09.2020, вирішено скасувати рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.889.01 ВНЗ закладу "Національна академія управління" про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора економічних наук за спеціальністю 08.00.03 "Економіка та управління національним господарством".

На підставі вказаного рішення видано наказ "Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства та внесення змін до наказів Міністерства освіти і науки України", згідно з п.2 якого скасовано рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.889.01 Вищого навчального закладу "Національна академія управління" від 05.09.2019, протокол №30-09/19 про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора економічних наук за спеціальністю 08.00.03 "Економіка та управління національним господарством" та відмовлено у видачі диплома доктора економічних наук на підставі висновку.

Позивачка не погодилась з вказаним наказом, у зв`язку з чим звернулась до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 року у справі №520/2852/21 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу Міністерства освіти і науки України № 1188 від 24.09.2020 року в частині скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.889.01 Вищого навчального закладу "Національна академія управління" від 5 вересня 2019 року, протокол №30-09/19, про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора економічних наук за спеціальністю 08.00.03 "Економіка та управління національним господарством" та відмову у видачі ОСОБА_1 диплома доктора економічних наук. Зобов`язано Міністерство освіти і науки України провести повторний розгляд дисертації та атестаційної справи ОСОБА_1 відповідно до п.29 Порядку присудження наукових ступенів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 №567. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили 04.12.2021.

Частиною 4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 29 Порядку присудження наукових ступенів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 року №567 та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 року у справі №520/2852/21 міністром Міністерства освіти і науки України прийнято наказ від 17.12.2021 №1386, яким наказано провести повторний розгляд атестаційної справи та дисертації ОСОБА_1 із залученням фахівців, які не брали участь у попередній експертизі: доктора економічних наук, професора ОСОБА_3 (м. Кропивницький), доктора економічних наук, професора ОСОБА_4 (м. Київ), доктора економічних наук, професора ОСОБА_5 (м. Дніпро).

На виконання вищевказаного наказу експертами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 складено висновок щодо проведення повторного розгляду атестаційної справи та дисертації ОСОБА_1 на тему "Механізм державного регулювання організацією оплати праці в умовах глобалізації" на здобуття наукового ступеню доктора економічних наук за спеціальністю 08.00.03-економіка та управління національним господарством, яким експерти підтримали висновок Комісії членів експертної ради з питань проведення експертизи дисертаційних робіт МОН України, утвореної рішенням експертної ради МОН України з питань макроекономіки, світового господарства і соціально-економічного розвитку про скасування рішення Спеціалізованої вченої ради Д 26.889.01 у ВНЗ "Національна академія управління" про присудження ОСОБА_1 наукового ступеню доктора економічних наук.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 06.06.2022 №530 на підставі рішення Атестаційної колегії Міністерства від 06 червня 2022 року скасовано рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.889.01 Вищого навчального закладу "Національна академія управління" від 5 вересня 2019 року, протоколу № 30-09/19 про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора економічних наук за спеціальністю 08.00.03 "Економіка та управління національним господарством" за порушення пункту 14 Порядку присудження наукових ступенів в частині виявлення текстових запозичень, використання ідей, наукових результатів і матеріалів інших авторів без посилання на джерело.

Позивачка, не погодившись зі спірним наказом Міністерства освіти і науки України №530 від 06.06.2022 року, ініціювала даний спір.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що Міністерством освіти і науки України, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, доведено обґрунтованість та правомірність оскаржуваного наказу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 року №1556-VII (далі по тексту - Закон №1556-VII) встановлює основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №1556-VII державну політику у сфері вищої освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №630, визначено, що МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

МОН відповідно до покладених на нього завдань: формує та забезпечує функціонування системи атестації педагогічних, зокрема керівних, наукових і науково-педагогічних кадрів, організовує їх атестацію щодо присвоєння їм кваліфікаційних категорій, педагогічних та вчених звань і підвищення їх кваліфікації.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1556-VII підготовка кандидатів та докторів наук, розпочата до 1 вересня 2016 року, здійснюється закладами вищої освіти та науковими установами відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом. За результатами захисту дисертацій на здобуття наукового ступеня кандидата наук та наукового ступеня доктора наук у спеціалізованих вчених радах, утворених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері наукової і науково-технічної діяльності, відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", здобувачам наукових ступенів присуджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері наукової і науково-технічної діяльності, ступінь кандидата або доктора наук відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, та видається диплом кандидата або доктора наук.

Питання присудження наукових ступенів доктора і кандидата наук урегульовано Порядком присудження наукових ступенів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 №567 (далі по тексту Порядок №567; у редакції, чинній на час повторного розгляду атестаційної справи та дисертації ОСОБА_1 ).

Згідно з п.14 Порядку №567 якщо у дисертації використано ідеї або розробки, що належать співавторам, разом з якими опубліковані наукові праці, здобувач повинен відзначити цей факт у дисертації та в авторефераті з обов`язковим зазначенням конкретного особистого внеску в такі праці або розробки.

У разі виявлення текстових запозичень, використання ідей, наукових результатів і матеріалів інших авторів без посилання на джерело дисертація знімається з розгляду незалежно від стадії проходження без права її повторного захисту.

Зі змісту висновку щодо проведення повторного розгляду атестаційної справи та дисертації ОСОБА_1 , встановлено, що експерти підтримали висновок Комісії членів експертної ради з питань проведення експертизи дисертаційних робіт МОН України, утвореної рішенням експертної ради МОН України з питань макроекономіки, світового господарства і соціально-економічного розвитку про скасування рішення Спеціалізованої вченої ради Д 26.889.01 у ВНЗ "Національна академія управління" про присудження ОСОБА_1 наукового ступеню доктора економічних наук.

Так, під час повторного розгляду дисертації ОСОБА_1 на тему "Механізм державного регулювання організацією оплати праці в умовах глобалізації", експертами встановлено, що в дисертації позивачки наявне дослівне цитування інших авторів без посилання на їх роботи. Окрім того, більша частина тексту дисертації містить запозичення з дисертації ОСОБА_2 без посилань на самого автора роботи.

Зазначені у висновку запозичення, що містяться у дисертації позивачки у їх порівнянні з першоджерелом підтверджуються Додатком А до вказаного вище висновку.

Пунктом 9 Положення про атестаційну колегію Міністерства освіти і науки України, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24.03.2022 №270, визначено, що рішення атестаційної колегії приймається відкритим голосуванням більшістю голосів присутніх на засіданні членів атестаційної колегії. На вимогу третини членів атестаційної колегії проводиться таємне голосування.

Рішення атестаційної колегії оформляється протоколом, що підписується головуючим на засіданні та ученим секретарем. У випадку рівного розподілу голосів вирішальним є голос головуючого на засіданні.

Протоколом №3 засідання атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 06.06.2022 року скасовано рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.889.01 ВНЗ "Національна академія управління" від 05.09.2019 року, протокол №30-09/19, про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора економічних наук за спеціальністю 08.00.03 "Економіка та управління національним господарством" за порушення пункту 14 Порядку присудження наукових ступенів в частині виявлення текстових запозичень, використання ідей наукових результатів і матеріалів інших авторів без посилання на джерело.

Разом з тим, позивачкою не спростовано належними та допустимими доказами доведені відповідачем запозичення інформації наявної у дисертації ОСОБА_2 та цитування інших авторів без посилання на їх роботи.

Положеннями п.26 Порядку №567 визначено, що у МОН розглядаються документи атестаційних справ здобувачів наукових ступенів та проводиться експертиза дисертацій з метою здійснення контролю за дотриманням спеціалізованими вченими радами вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів, про що готується висновок, який подається на розгляд атестаційної колегії МОН.

Відповідно до п.27 Порядку №567 контроль за науковим рівнем дисертацій МОН здійснює за участю експертних рад з питань проведення експертизи дисертацій.

Згідно з п.28 Порядку №567 строк розгляду у МОН дисертації та атестаційної справи здобувача наукового ступеня доктора наук не повинен перевищувати шести місяців, а наукового ступеня кандидата наук - чотирьох місяців.

Матеріалами справи підтверджено, що наказ Міністерства освіти і науки України №1386 про повторний розгляд атестаційної справи та дисертації позивача прийнято 17.12.2021 року, оскаржуваний наказ датований 06.06.2022 року, тобто повторний розгляд у МОН дисертації ОСОБА_1 відбувся в межах строку передбаченого вищевказаною нормою права.

За цим, доводи апеляційної скарги позивачки про порушення загального строку, встановленого для розгляду у МОН України дисертації та атестаційної справи здобувача наукового ступеня доктора наук, є необґрунтованими.

Крім того, п.29 Порядку №567 визначено, що повторний розгляд дисертації та атестаційної справи у МОН здійснюється за рішенням суду із залученням фахівців, які не брали участі у попередній експертизі дисертації.

Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що повторний розгляд дисертації та атестаційної справи ОСОБА_1 у МОН здійснено із залученням доктора економічних наук, професора ОСОБА_3 (м. Кропивницький), доктора економічних наук, професора ОСОБА_4 (м. Київ), та доктора економічних наук, професора ОСОБА_5 (м.Дніпро).

Отже, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем при повторному розгляді дисертації позивачки дотримано норми встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 №567.

Щодо доводів апеляційної скарги позивачки про неможливість встановлення існування дисертаційного дослідження ОСОБА_2 на тему «Методи удосконалення організації оплати праці на підприємствах», колегія суддів зазначає, що представником відповідача до суду надано наказ МОН від 11.10.2017 року №1367, яким затверджено рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня кандидата наук, в тому числі, ОСОБА_2 .

Також, зі змісту висновку від 10.05.2022 року щодо проведення повторного розгляду атестаційної справи та дисертації ОСОБА_1 на тему "Механізм державного регулювання організацією оплати праці в умовах глобалізації" на здобуття наукового ступеню доктора економічних наук за спеціальністю 08.00.03-економіка та управління національним господарством встановлено, що дисертація ОСОБА_1 містить значну частину запозичень з дисертації ОСОБА_2 , зокрема: стор. 45-54 у дисертації ОСОБА_1 повторює текст на стор. 30-39 дисертації ОСОБА_2 без посилання на це джерело, виявлено понад 2000 слів повторів у 7 фрагментах; стор. 57-60 дисертації ОСОБА_1 повторює текст стор. 18-21 дисертації ОСОБА_2 без посилання на неї, зокрема обсяг повторів становить 4 фрагменти суцільного тексту і перевищує 600 слів; стор. 62-63 дисертації ОСОБА_1 повторює текст стор.21-22 дисертації ОСОБА_2 без посилання на неї, зокрема обсяг повторів перевищує 3000 слів; стор. 69-72 дисертації ОСОБА_1 повторює текст стор. 23-25 дисертації ОСОБА_2 без посилання на неї, зокрема обсяг повторів перевищує 3700 слів; стор. 92-94 дисертації ОСОБА_1 повторює текст стор.26-28 дисертації ОСОБА_2 без посилання на неї, зокрема обсяг повторів становить 5670 слів; стор. 207 дисертації ОСОБА_1 100% повторює текст стор.89 дисертації ОСОБА_2 без посилання на неї, зокрема обсяг повторів становить 120 слів; стор. 216-217 дисертації ОСОБА_1 повторює текст стор.91 дисертації ОСОБА_2 без посилання на неї, зокрема обсяг повторів становить 90 слів; стор. 337-338 дисертації ОСОБА_1 повторюють текст стор. 40-41 дисертації ОСОБА_2 без посилання на неї, зокрема обсяг повторів становить 12370 слів; стор. 340 - 351 дисертації ОСОБА_1 повторює текст стор.42-52 дисертації ОСОБА_2 без посилання на неї, зокрема обсяг повторів становить 12300 слів. Головні результати дисертації ОСОБА_1 співпадають з висновками дисертації ОСОБА_2 , зокрема: пункт 1 висновків до розділу 1 дисертації ОСОБА_1 (с.98-99) повністю співпадає з текстовим фрагментом п.1 висновків до розділу 1 дисертації ОСОБА_2 ; висновки дисертації ОСОБА_1 . стор. 442 повторює текст стор. с.212 висновків дисертації ОСОБА_2 без посилання на неї; висновки до розділів 1, 3, 4 також мають співпадіння по окремим пунктам з дисертації ОСОБА_2 .

З наведеного вбачається, що під час проведення повторного розгляду атестаційної справи та дисертації позивачки виявлено порушення вимог пункту 14 Порядку присудження наукових ступенів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 року №567, в частині наявності в дисертації позивачки текстових запозичень без посилання на джерело.

Колегія суддів враховує, що визначення факту наявності чи відсутності плагіату або використання позивачкою текстових запозичень, використання ідей наукових результатів і матеріалів інших авторів є дискреційними повноваженнями відповідних комісій та вимагає наявності економічної освіти та спеціальних знань, у той час як суд, у відповідності до положень КАС України, не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження стосовно вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

Окрім того, суд зазначає, що не може надавати власну оцінку змісту висновку щодо проведення повторного розгляду атестаційної справи та дисертації позивачки, який слугував підставою для прийняття спірного наказу Міністерства освіти і науки України №530 від 06.06.2022 року, оскільки суди не є "спеціалізованою установою" в науковій сфері і тому оцінка підстав прийняття спірного наказу виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Суд вправі перевіряти законність оскаржуваного пункту 2 наказу Міністерства освіти і науки України №530 від 06.06.2022 року в частині скасування рішення спеціалізованої вченої ради Д 26.889.01 Вищого навчального закладу "Національна академія управління" від 05.09.2019 року, протоколу №30-09/19 про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора економічних наук за спеціальністю 08.00.03 "Економіка та управління національним господарством", лише в межах дотримання процедури його прийняття.

Верховний Суд у постанові від 10.02.2022 року у справі №160/7153/20 зазначив, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.2 ст.2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Перевірка правильності прийнятого відповідачем висновку щодо проведення повторного розгляду атестаційної справи та дисертації позивачки, який слугував підставою для прийняття спірного наказу Міністерства освіти і науки України №530 від 06.06.2022 року, та наказу №530 від 06.06.2022 року виключно за науковими показниками не входить до компетенції адміністративного суду.

Разом з тим, судом не встановлено, що відповідачем при повторному розгляді дисертації позивачки не дотримано норм, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 №567, щодо порядку присудження наукових ступенів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, якими мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Як вбачається з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність рішення (наказу від 06.06.2022 року №530), що є предметом оскарження у даній справі.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно із приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 по справі № 520/6583/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 24.10.2023 року