Справа № 240/15450/21
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 240/15450/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДФС у м.Києві, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 5 діб чергової відпустки за 2003 рік та невикористані 10 діб чергової відпустки за 2004 рік;

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 5 діб чергової відпустки за 2003 рік та невикористані 10 діб чергової відпустки за 2004 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що при звільненні позивачу не була нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористані 5 діб чергової та невикористані 10 діб відпустки за 2004 рік, що слугувало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 27.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

12.10.2021 на адресу суду від представника Головного управління ДФС у м.Києві надійшла заява про заміну сторони її правонаступником вх. №61160/21.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 заяву Головного управління ДФС у м.Києві про заміну сторони правонаступником у справі №240/15450/21 - задоволено. Замінено відповідача Головне управління ДФС у м.Києві () на його правонаступника - Головне управління ДПС у м.Києві ().

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 скасовано. В задоволенні клопотання Головного управління ДФС у м.Києві про заміну сторони у справі відмовлено.

Матеріали адміністративної справи №240/15450/21 повернулись до Житомирського окружного адміністративного суду 24.08.2023.

Судом продовжено розгляд справи у попередньому складі учасників справи.

Відповідно до положень частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що з 15.02.2000 до 29.03.2005 ОСОБА_1 проходив службу в податковій міліції - на посадах начальницького складу в управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації у м.Києві та у розпорядженні ДПА у м.Києві. Наказом ДПА у м.Києві від 29.03.2005 №97-о його звільнено з податкової міліції з 29.03.2005.

Із довідки ДПА у м.Києві від 23.09.2009 №05-502 вбачається, що за березень 2005 року (місяць звільнення) ОСОБА_1 відсутні нарахування.

При звільненні позивача з податкової міліції Державна податкова адміністрація у м.Києві не нарахувала і не виплатила йому грошову компенсацію за невикористані 5 діб чергової відпустки за 2003 рік та невикористані 10 діб чергової відпустки за 2004 рік.

Головне управління ДФС у м.Києві листом від 06.04.2021 №319/26-97-08 відмовило у нарахуванні і виплаті такої грошової компенсації, з посиланням на те, що з ОСОБА_1 було проведено повний розрахунок при звільненні та підстави додаткових нарахувань та виплат коштів відсутні (а.с.5-6).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку вимогам позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вказаної у листі Головного управління ДФС у м.Києві від 06.04.2021 №319/26-97-08 на день звільнення позивача вислуги тривалість чергової відпустки за 2004 рік повинна була становити 35 діб (при вислузі від 10 до 15 років). Позивачу ж було надано чергову відпустку за 2004 рік тривалістю 30 діб, тобто виходячи з вислуги менше 10 років:

- наказом ДПА у м.Києві від 02.12.2004 №320-в надано частину чергової відпустки за 2004 рік з 22.11.2004 по 13.12.2004 (20 діб відпустки, 2 доби на дорогу до місця проведення відпустки і назад);

- наказом ДПА у м.Києві від 28.01.2005 №17-в надано невикористану частину чергової відпустки за 2004 рік з 10.01.2005 по 21.01.2005 (10 діб відпуски, 2 доби на дорогу до місця проведення відпустки і назад) (а.с.5-6).

До вислуги років позивача, з якої визначається тривалість чергової відпустки, також безпідставно не був зарахований час роботи в Державній податковій інспекції у Московському районі м.Києві, звідки його переведено на службу до податкової міліції на посаду начальницького складу.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 у справі №240/8788/20 встановлено, що згідно записів у трудовій книжці позивач перебував на посадах в органах Державної податкової служби, перед прийняттям на службу в податкову міліцію, а саме: з 29.07.1998 по 14.02.2000 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора; 14.02.2000 звільнений у зв`язку з переведенням до ГУ ПМ м.Києва згідно з пунктом 5 статті 36 Кодексу законів про працю України.

16.07.2003, з урахуванням часу роботи в ДПІ у Московському районі м.Києва, позивач досяг вислуги 15 років і тоді ж набув право на чергову відпустку тривалістю 40 діб.

За 2004 рік позивачем не використано 10 днів чергової відпустки: 40 належних діб чергової відпустки - 30 наданих діб чергової відпустки = 10 діб.

Чергову відпустку за 2003 рік позивачу надано наказом ДПА у м.Києві від 17.12.2003 №285-0 з 09.12.2003 по 16.01.2004 (35 діб відпустки, 2 святкові дні, встановлені законодавством неробочими, 2 доби на дорогу до місця проведення відпустки і назад) (а.с.10).

За 2003 рік позивачем не використано 5 днів чергової відпустки: 40 належних діб чергової відпустки - 35 наданих діб чергової відпустки = 5 діб.

Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві у листі від 06.04.2021 №319/26-97-08 зазначило, що згідно з п.51 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УPCP від 29.07.1991 №114 (далі - Положення), тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно, від 10 до 15 років - 35 діб щорічно, від 15 до 20 років - 40 діб щорічно, від 20 років і більше - 45 діб.

Пунктом 49 Положення установлено, що обчислення тривалості відпусток - по добове. Святкові дні, встановлені законодавством неробочими, до тривалості відпусток не включаються. При визначенні тривалості відпусток не враховується також час, необхідний на дорогу до місця проведення відпустки і назад, у тому числі при поділі відпустки на дві частини.

Пунктом 52 Положення передбачено, що чергова відпустка має бути надана протягом календарного року кожній особі рядового або начальницького складу. В особливих випадках з дозволу прямого начальника (від начальника управління внутрішніх справ Кримської АРСР, області, м.Києва, йому рівних і вище) невикористана чергова відпустка за минулий рік може бути надана в І кварталі наступного року.

Пунктом 56 Положення установлено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Верховний Суд у постанові від 04.02.2021 у справі №640/17872/19 (провадження №К/9901/22127/20) виклав правовий висновок щодо застосування п.56 Положення: «Системний аналіз наведених норм [Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ] свідчить, що законом не виклю чаються випадки, коли особою рядового і начальницького складу відпустка не буде використана протягом календарного року. Одночасно, не передбачено позбавлення таких осіб права на відпустку, яке вони уже отримали в попередньому календарному році. При цьому, за бажанням таких осіб, вони можуть використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.»

Отже, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, особа має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку, адже це суперечить, суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок».

Головне управління ДФС у м. Києві у листі від 06.04.2021 №319/26-97-08 зазначило, що вислуга років позивача на день його звільнення обчислена відповідно до норм чинного законодавства.

У листі від 27.02.2020 №357/Б/26-15-04-0212 Головне управління ДФС у м.Києві теж зазначило, що вислуга років на день звільнення ОСОБА_1 обчислена відповідно до норм чинного законодавства і не зарахувало до вислуги років позивача час роботи в ДПІ у Московському районі м.Києві, бо постанова КМ України від 17.07.1992 №393 п.1 абзац дванадцятий стосується виключно МВС та СБУ України, а не податкової міліції (а.с.7).

Абзацом дванадцятим п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам рядового і началь ницького складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» передбачено, що до вислуги років зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького складу, на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки за направленням Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Республіки Крим, Представника Президента України в областях, містах Києві та Севастополі згідно з переліком посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ і Центральним управлінням Служби безпеки.

Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі №826/16143/18 (провадження №К/9901/6149/20) порівняв службу в податковій міліції зі службою в органах внутрішніх справ і дійшов висновку про тотожність правового статусу цих служб: «Колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ та служби в органах податкової міліції.»

Також необґрунтованими є доводи відповідача щодо відсутності у позивача права на зарахування спірного стажу служби, внаслідок відсутності підпорядкування Державної податкової служби України Міністерству внутрішніх справ України. Визначаючи наявність чи відсутність такого права необхідно враховувати не підпоряд кування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Верховний Суд, враховуючи вказані правові норми, приходить до висновку, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України. Даний висновок підтверджується також тим, що позивачу під час проходження служби у податковій міліції було присвоєно спеціальне звання - лейтенант податкової міліції, а в подальшому старший лейтенант податкової міліції, яке у свою чергу призначалось на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114.

Верховний Суд у постанові від 20.09.2019 у справі №813/904/15 (провадження №К/9901/33499/15) відмітив, що для осіб начальницького складу податкової міліції передбачено гарантії формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами покладених на них обов`язків, зокрема, щодо створення та затвердження списку посад. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для осіб начальницького складу податкової міліції як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності.

Таким чином, на момент надання позивачу чергових відпусток за 2003 та 2004 роки тривалістю 35 діб і 30 діб відповідно, його вислуга у календарному обчисленні, розрахована у порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, становила понад 15 років і йому передбачалися чергові відпустки за 2003 та 2004 роки тривалістю по 40 діб.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Враховуючи викладене та на підставі наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність у здійсненні нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані 5 діб чергової відпустки за 2003 рік та невикористані 10 діб чергової відпустки за 2004 рік, у зв`язку з чим суд задовольняє адміністративний позов.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору та не поніс судових витрат, тому суд не стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у м.Києві (вул.Шолуденка, 33/19, м.Київ, 04116, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 5 діб чергової відпустки за 2003 рік та невикористані 10 діб чергової відпустки за 2004 рік.

Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 5 діб чергової відпустки за 2003 рік та невикористані 10 діб чергової відпустки за 2004 рік.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін