Справа № 620/5008/23
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

23 жовтня 2023 року

м. Київ

справа №620/5008/23

адміністративне провадження № К/990/34245/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Центр пробації», в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині невжиття заходів щодо подання необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області для призначення пенсії за вислугу років позивачу та зобов`язати відповідача подати необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області для призначення пенсії за вислугу років позивачу, з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні 30 років 03 місяці 26 днів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.06.2023, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункти 1, 3 частини четвертої та підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржник вказує, що зважаючи на значну кількість справ такої категорії та різні підходи судів першої та апеляційної інстанції прослідковується необхідність формування єдиної правозастосовчої практики з питання права, яке має фундаментальне значення, а саме вплив постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 на призначення пенсії при відсутності змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262), необхідності співвідношення як загального та спеціального між Законом №2262 та Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», з`ясування суті правовідносин у спорах даного виду (спір не стосується призначення пенсії, а стосується необхідності направлення документів до органів Пенсійного фонду України).

Також скаржник наголошує на винятковому значенні даної справи для нього та інших звільнених у зв`язку зі скороченням працівників системи Державної кримінально-виконавчої служби України, у зв`язку із тим, що справа стосується соціальних гарантій колишнього військовослужбовця на належне пенсійне забезпечення. Значний суспільний інтерес дана справа становить тим, що зачіпає інтереси широкого кола військовослужбовців.

На думку скаржника, суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норми права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного в постановах від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а, від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18, від 14.09.2022 у справі № 640/14718/20, від 15.04.2021 у справі № 620/939/19.

Крім того, скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пунктів 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (далі - Постанова № 393) у редакції після змін, внесених Постановою № 119, а також співвідношення як загального та спеціального між Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

З огляду на доводи касаційної скарги Верховний Суд зазначає про таке.

Ключовим питанням у цій справі є питання можливості зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію на підставі пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ, стажу роботи у пільговому обчисленні.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2023 у справі № 200/4951/22 сформулював наступні правові висновки у спірних правовідносинах:

«- підпунктом «а» пункту 3 Порядку № 393 (у редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022) було передбачено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції;

- водночас, відповідно до підпункту «а» пункту 3 Порядку № 393 (у редакції, чинній на дату звільнення, 27.06.2022, та дату звернення позивача із заявою до ГУНП в Донецькій області щодо оформлення та подання необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення пенсії, 01.01.2022) до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах (пункт 3 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022): один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції;

- тому, для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022».

Станом на дату звільнення (01.03.2023) та дату звернення позивача (03.04.2023) із заявою до відповідача щодо оформлення та подання необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ діяла нова редакція пункту 3 Порядку № 393.

Таким чином, висновки оскаржених судових рішень узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у справі № 200/4951/22, відповідно до якої зарахування пільгового стажу особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону № 2262, здійснюється лише для визначення розміру пенсії, а не для її призначення.

При цьому скаржник не навів у касаційній скарзі вмотивованого обґрунтування, яке б давало підстави вважати необхідним відступлення від таких висновків Верховного Суду.

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає нерелевантними посилання скаржника на висновки Верховного Суду у справах № 805/3923/18-а, № 480/4241/18, № 620/939/19 щодо зарахування пільгового стажу особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону № 2262, для призначення пенсії, оскільки такий висновок був сформований за іншого нормативно-правового регулювання, а саме пункт 3 Порядку № 393 діяв у редакції, чинній до внесення змін Постановою № 119 від 16.02.2022.

Разом з тим, скаржник посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28.11.2018 у справі № 537/1980/16-а, відповідно до яких «саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу ПФУ або відмовити у такому поданні».

Оскаржені судові рішення повністю узгоджуються з вказаним висновком Великої Палати Верховного Суду та не суперечить такому, оскільки в справі, що розглядається, Державна установа «Центр пробації» (уповноважений структурний підрозділ) здійснив перевірку поданої позивачем заяви про призначення пенсії, здійснив обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановив відсутність підстав для її призначення.

Покликання скаржника на висновки Верховного Суду у справі № 640/14718/20 колегія суддів не бере до уваги з огляду на відмінність обставин справи № 640/14718/20 та справи № 620/5008/23, оскільки у справі № 640/14718/20 Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для призначення пенсії на підставі пільгового обчислення стажу.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не дають підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Також Верховний Суд вважає необґрунтованим посилання скаржника на те, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки вони носять загальний характер, який притаманний кожній аналогічній справі.

Вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Скаржником не наведено обґрунтованих доводів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. За відсутності належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, посилання скаржника на винятковість справи не може бути визнана Судом прийнятною.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладені вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя А.Ю. Бучик

Суддя А.І. Рибачук