Справа № 308/18209/23
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд в складі:

головуючого судді - Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Майор Ю.В.

за участю:

представника позивача Костів Л.

відповідача Погосян С.С.

представника відповідача Бучак Д.М.

перекладача Болюх Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до громадянина російської федерації, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,-

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, АДРЕСА_2 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із адміністративним позовом до громадянина російської федерації, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Позов мотивує тим, що о 02 год. 40 хв., 21 жовтня 2023 року прикордонним нарядом «Контрольний пост» на о.н.п. Оноківці, Ужгородського району на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », на напрямку 259 п/зн, 3000 м. до державного кордону виявлено та затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 при спробі незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску.

Своїми діями відповідач порушив вимоги ст. 9 та 12 Закону України «Про Державний кордон», відповідальність за, яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП «Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України».

Оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України та дають право на перетинання державного кордону, передбачені п.п. 16-20 ст. 4, ст.. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст.. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» у відповідача відсутні.

В подальшому відповідно до вимог ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

Своїми діями відповідач вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Про затримання іноземця встановленим порядком було повідомлено Департамент Консульської служби Міністерства закордонних справ України та проінформовано чергового Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Закарпатській області.

Також в ході роботи із затриманим громадянином російської федерації ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що:

на територію України потрапив незаконно з території рф в районі Харківської області, близько восьми років тому;

10.07.2019 представниками Ізмаїльського прикордонного загону його було прийнято від представників прикордонної поліції Румунії за незаконне перетинання державного кордону з України в Румунію та в подальшому стосовно нього було винесено постанову про заборону в їзду в Україну строком на 5 (п`ять) років, до 22.07.2024.

Позивач вказує на те, що 23 жовтня 2023 року 94 прикордонним загоном стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято рішення про примусове видворення з України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, посилаючись на приписи ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», враховуючи що 23 жовтня 2023 року стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (зі слів) прийнято рішення про примусове видворення з України, відповідач 21 жовтня 2023 року був затриманий за спробу незаконного перетинання державного кордону із України до Словацької Республіки, відсутність у нього документів, що посвідчують особу та надають право на виїзд з України, забороною в`їзду в Україну до 22.07.2024, позивач просить затримати громадянина російської федерації, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

У судовому засіданні представник позивача Костів Л. позов підтримала та просила задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Окрім того, вказала, що відповідач був затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» на о.н.п. Оноківці, Ужгородського району на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », на напрямку 259 п/зн, 3000 м. до державного кордону при спробі незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску. Зазначила, що Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 23.10.2023 року провадження щодо громадянина російської федерації, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст. 204-1 КУпАП закрито на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП. Звернула увагу суду на постанову про заборону в`їзду в Україну від 22.07.2019 року та рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.10.2023 року. Просила суд затримати відповідача з метою його ідентифікації.

Представник позивача Костів Л. заявила клопотання про залучення до розгляду справи перекладача, для забезпечення прав відповідача.

Представник відповідача Бучак Д.М. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Подала до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказала на те, що строк адміністративного затримання станом на 24.10.2023 р. закінчився, а тому відповідач підлягає негайному звільненню з метою недопущення порушення конституційних прав.

Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, а також підтримав доводи представника ОСОБА_4 . Окрім того вказав, що законно прибув на територію України влітку 2016 року, документи втрачені ним. Наголосив на тому, що є обвинуваченим у кримінальному провадженні яке розглядається судом в м. Одеса.

Заслухавши вступне слово сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач громадянин російської федерації, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , був виявлений прикордонним нарядом «Контрольний пост» на о.н.п. Оноківці, Ужгородського району на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », на напрямку 259 п/зн, 3000 м. до державного кордону, що підтверджується даними протоколу про адміністративне затримання від 21.10.2023 р.

Як встановлено судом 22.07.2019 року виконуючим обов`язки начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Ізмаїльського прикордонного загону винесено Постанову про заборону в`їзду в Україну громадянину російської федерації, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як встановлено судом 23.10.2023 року начальником НОМЕР_2 прикордонного загону винесено рішення, яким вирішено примусово видворити з України громадянина російської федерації, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як встановлено судом постановою Ужгородського міськрайонного суду від 23.10.2023 року провадження щодо громадянина російської федерації, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст. 204-1 КУпАП закрито на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП.

Як встановлено судом, на момент розгляду справи відповідач не є затриманим.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема:

1)затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

Згідно п. 2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012, № 353/271/150, зареєстрованої в Мін`юсті 21.05.2012 за № 806/21119, у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Як встановлено судом, у відповідача відсутні документи, що, посвідчують особу та підтверджують законність його перебування на території України, зокрема оригінал паспорту. Зі слів відповідача документи були ним втрачені.

Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Згідно п. 5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Згідно з ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що аргументом для затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України є наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.

Судом встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Матеріали справи не містять документів, які б підтверджували громадянство особи ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) , так само матеріали справи не містять інформації щодо наявності у нього статусу іноземця, такі обставини не встановлено.

Верховний Суд у своїй постанові від 31.05.2021 у справі № 473/2320/20, розглядаючи справу зазначив наступне.

«З аналізу положень статті 289КАС України слідує, що визначена цією нормою процедура може бути застосована виключно до іноземців або осіб без громадянства та передбачає затримання таких осіб з примусовим поміщенням в пунктах тимчасового перебування на визначений строк. Застосовуватися такі заходи можуть у виключних випадках, зокрема, у разі вчинення порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців за умови відсутності у іноземців або осіб без громадянства документа,що дає право навиїзд з України. Ця процедура не може бути застосована до громадян України.

При цьому, розглядаючи цю категорію спорів, суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року,статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановленізакономвиключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Верховний Суд зауважує, що згідно з пунктом 1 статті 5 Конвенції мається на увазі фізична свобода особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно можливості обмеження права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Відтак, за наведеного правового регулювання і доводів касаційної скарги, колегія суддів повинна відповісти на питання: чи можуть застосуватися до відповідача такі базові поняття як "іноземець" чи "особа без громадянства", та, відповідно, чи належить він до суб`єктів, стосовно яких за правилами статті 289КАС України дозволено за певних умов за для досягнення легітимних цілей застосовувати такий захід як затримання особи з поміщенням її до пункту тимчасового перебування іноземців чи осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, тобто обмеження свободи такої особи.

Аналіз наведених норм Закону № 2235-ІІІтаЗакону № 3773-VIу їх логічному зв`язку дозволяє дійти висновку про те, що іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав, а особою без громадянства є особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону. Натомість, громадянином України є особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. У такому разі між фізичною особою - громадянином України і Україною виникає відповідний правовий зв`язок, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Відповідними уповноваженими органами не вчинялись належні та достатні (визначені законом та підзаконними актами) заходи спрямовані на ідентифікацію цієї особи, а тому не зрозуміло яким чином встановлено, що відповідач є громадянином рф. Також матеріали справи не міститься інформації (доказів), яка саме країна визначена країною походження ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Якщо ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не має жодного документу, який встановлює (посвідчує) його особу, то залишається незрозумілим, на підставі яких документів, орган, що прийняв рішення про примусове видворення його за межі території України провів його ідентифікацію як особи, відносно якої на підставі ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» може бути прийнято рішення про примусове видворення. Судом встановлено, що 23 жовтня 2023 року 94 прикордонним загоном стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято рішення про примусове видворення з України.

Відповідно до протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 21.10.2023 року під час затримання відповідача у нього були відсутні документи, які дають право виїзду за кордон, зокрема оригінал паспорту та наявні лише мобільний телефон.

В ході судового розгляду встановлено, що громадянин російської федерації, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має законних підстав для перебування на території України, у нього відсутні документи, що дають право на виїзд з України.

Як встановлено судом 22.07.2019 року виконуючим обов`язки начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Ізмаїльського прикордонного загону винесено Постанову про заборону в`їзду в Україну громадянину російської федерації, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставою прийняття постанови від 22.07.2019 року слугувало те, що 10.07.2019 Ізмаїльським прикордонним загоном прийнято громадянина рф від представників прикордонної поліції Румунії. 04.07.2019 дана особа незаконно перетнула державний кордон України з Україну в Румунію, з метою подальшого прямування у Францію. 11.07.2019 року відносно громадянина рф: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 статті 204-1 КУпАП та постановою Ізмаїльського районного суду Одеської області від 11.07.2019 року громадянина ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 гривень.

Судом враховано, що Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 23.10.2023 року провадження щодо громадянина російської федерації, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст. 204-1 КУпАП закрито на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП.

Натомість суд наголошує на тому, що дані обставини не спростовують факту перебування ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на території України без відповідних документів, сам факт відсутності документів встановлено обставинами справи.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно ч. 3 ст. 9 вищезазначеного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

За приписами ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. Статтею 289 КАС України передбачено, що підставами для застосування судом за позовом відповідного компетентного органу такого заходу як затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України може бути наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.

Так, звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував на вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, проте на момент розгляду даної справи відповідні докази про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП, відсутні, при цьому протокол про адміністративне правопорушення лише фіксує певні обставини та оцінюється в сукупності з іншими доказами під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а належним доказом вини особи у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1ст. 204-1 КУпАП є наявність постанови суду. Натомість, постановою Ужгородського міськрайонного суду від 23.10.2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в діях відповідача події та складу правопорушення.

Однак, дані обставини не спростовують факту незаконного перебування ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на території України без відповідних документів, сам факт відсутності документів встановлено обставинами справи.

При прийнятті рішення, судом також також враховується ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

При цьому суд наголошує на тому, що відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №2а-8336/10/1370 та зазначив, що згідно з ч.2 ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі. Верховний Суд звернув увагу на те, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди повинні належним чином мотивувати свої висновки та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Враховуючи, що судом не встановлено наявність у відповідача документів, за якими можна ідентифікувати його особу, зокрема документів, що дають право на перетин державного кордону України, останній був затриманий у контрольованому прикордонному районі, а відтак приходить до висновку, що поданий позов підлягає до часткового задоволення і відповідача слід затримати з метою ідентифікації на строк один місяць.

Разом з тим, на думку суду, позивачем не доведено наявність обставин для затримання відповідача на строк шість місяців, який є досить значним та вважає достатнім строк затримання останнього з метою забезпечення ідентифікації один місяць.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про затримання відповідача по справі з метою забезпечення ідентифікації узгоджуються з положеннями національного законодавства, є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5-10, 14, 72-79, 90, 94, 241-246, 250, 251, 255, 268-272, 289, 293, 295 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до громадянина російської федерації, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України задовольнити частково.

Затримати громадянина російської федерації, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати одного місяця, починаючи з часу фактичного затримання .

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ч. 16 ст. 289 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Учасники справи:

Позивач - військова частина НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач громадянин російської федерації, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Дата складання повного тексту судового рішення 24 жовтня 2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца