Справа № 400/5950/23
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 р. № 400/5950/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач-2), в якій просить визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.02.2023 № 60 про відмову в призначенні пенсії за віком та скасувати його; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до страхового стажу при призначенні пенсії за віком період роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.02.2023 про призначення пенсії за віком з моменту першого звернення позивача до відповідача.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач-1 протиправно не зарахував до його страхового стажу періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 , у зв`язку з чим відмовив у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Ухвалою від 26.06.2023 суд відкрив провадження в адміністративній справі, постановив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, установив строк подання відзивів на позовну заяву та доказів на їх підтвердження з доказами направлення позивачу у п`ятнадцять днів з моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі; зобов`язав відповідача-1 одночасно з поданням відзиву на позовну заяву подати до суду належно засвідчені копії документів, на підставі та з урахуванням яких прийняте оскаржуване позивачем рішення від 20.02.2023 № 60 про відмову в призначенні пенсії; письмові пояснення щодо того, які періоди трудової діяльності позивача, в яких підприємствах, установах організаціях зараховані до його страхового стажу, на підставі чого визначена тривалість такого стажу у 14 років 7 місяців 5 днів.

Відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, посилаючись на недостатність у позивача страхового стажу. Відповідач-1 зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки дата заповнення та відбиток печатки на титульній сторінці трудової книжки не ідентифікуються. Відповідач-1 зазначає, що страховий стаж Позивача склав 14 років 7 місяці 5 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV.

Відповідач-2 у відзиві вказує, що оскільки трудова книжка НОМЕР_2 заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соцільного захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), зокрема титульний аркуш засвідчено печаткою, за відтиском якої неможливо встановити назву підприємства, тому відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи відповідно до зазначеної трудової книжки. Відповідач-2 зазначає, що страховий стаж Позивача склав 14 років 7 місяці 5 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV.

У відповіді на відзив відповідача-2 позивач зазначає, що перша сторінка (титульний аркуш) трудової книжки НОМЕР_1 заповнена та засвідчена печаткою ще 09.02.1981. Позивач вказує, що з плином часу чорнила, якими вчинені записи або відбитки печатки можуть вицвітати, розпливатися тощо.

У зв`язку з відсутністю заяв сторін про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін, суд, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

05.03.2023 позивач досяг віку 60 років, що підтверджується записом у паспорті позивача про дату народження (а. с. 6).

13.02.2023 позивач звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії за віком (а. с. 94), яка була прийнята позивачем та зареєстрована за № 368.

До заяви, серед іншого, була додана трудова книжка НОМЕР_1 (а. с. 10-12).

Заява позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності була передана на розгляд відповідачу-1.

Рішенням від 20.02.2023 № 60 (а. с. 9) відповідач-1 відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком. Рішення мотивоване наявністю у позивача страхового стажу тривалістю 14 років 7 місяців 5 днів, що є недостатнім за статтею 26 Закону № 1058-IV.

До страхового стажу позивача тривалістю 14 років 7 місяців 5 днів відповідач-1 зарахував такі періоди (а. с. 97): 27.04.1981-10.05.1984 (військова служба), 01.01.1998-30.04.2000, 01.11.1998-30.06.2000; 01.10.2000-31.12.2003, 01.01.2004-30.11.2004, 01.02.2007-30.06.2012, 01.08.2017-31.12.2017, 01.04.2018-30.06.2018, 01.07.2018-31.10.2020, 01.11.2020-30.11.2020, 01.03.2021-16.03.2021, 01.06.2021-30.09.2021.

У зазначеному переліку періодів є також періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 . Тобто частину періодів роботи, відображених у трудовій книжці, відповідач-1 врахував до страхового стажу позивача.

Відповідач-1 зазначив у рішенні від 20.02.2023 № 60 про те, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 (у рішенні зазначено „ НОМЕР_2 ), оскільки дата заповнення та відбиток печатки на титульній сторінці трудової книжки, не ідентифікуються.

У рішенні від 20.02.2023 № 60 не конкретизовано, які саме періоди роботи за трудовою книжкою не включені до страхового стажу.

Як свідчить зміст оскаржуваного рішення від 20.02.2023 № 60 та відзивів на позовну заяву, єдиною підставою для неврахування стажу позивача за трудовою книжкою НОМЕР_1 є нечіткість запису про дату заповнення трудової книжки і нечіткість відбитку печатки.

Суд дослідив копію трудової книжки позивача НОМЕР_1 і установив,що відбиток печатки на її першій сторінці наявний, але дійсно нечіткий, записи не читаються. У даті заповнення неможливо однозначно ідентікувати останню цифру року заповнення трудової книжки.

Суд не має підстав вважати це порушенням правил ведення Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162) та Інстркції № 58, оскільки відповідні записи та відбиток печатки наявні, але об`єктивно могли вицвісти з плином часу. Зокрема, перший запис у трудовій книжці позивача датований 27.04.1981.

Трудова книжка позивача не викликає сумнівів у її справжності та достовірності її записів.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Відповідач-1 прийняв рішення за заявою позивача про призначення пенсії, поданою відповідачу-2, виходячи з принципу екстериторіальності, закріпленого в Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Зокрема, відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

На виконання та на розвиток положень Закону № 1058-IV затверджений Порядок № 22-1.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Порядку № 22-1, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 22-1, рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та аконами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правовою позицією Верховного Суду, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії як актів правозастосування, є їхні обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття (пункт 56 постанови від 05.03.2020 у справі № 640/467/19).

Рішення відповідача-1 від 20.02.2023 № 60 не відповідає критерію мотивованості, оскільки не містить переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, зокрема, у ньому не конкретизовано, які саме періоди роботи позивача в яких підприємствах, установах, організаціях не зараховані до його страхового стажу.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058-IV діяв Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 викладений правовий висновок, відповідно до якого формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає формальним недоліком нечіткість відбитку печатки та нечіткість останьої цифри року заповнення трудової книжки на першому аркуші трудової книжки, оскільки записи про роботу у спірні періоди відповідають установленим вимогам до ведення трудових книжок. Трудова книжка позивача в цілому не викликає сумнівів у її справжності.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що відповідач-1 повинен був узяти до уваги трудову книжку позивача та зарахувати до її страхового стажу зазначені в ній періоди роботи.

Рішення відповідача-1 від 20.02.2023 № 60 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком мотивоване відсутністю у позивача необхідного страхового стажу. Інших підстав для відмови в призначенні пенсії у рішенні не наведено.

Наявний у позивача страховий стаж відповідач-1 обчислив у 14 років 7 місяців 5 днів.

Тобто, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії за віком, відповідач-2 виходив з того, що позивачу не вистачає 15 років 4 місяці 25 дні страхового стажу (оскільки Закон № 1058-IV вимагає наявність 30 років стажу).

Суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 .

Суд повторює, що єдиним недоліком трудової книжки, на якому наполягають відповідачі, є нечіткість відбитку печатки та дати її заповнення на першій сторінці.

Зазначені в трудовій книжці періоди роботи становлять, за підрахунком суду, сумарно 29 років 4 місяців 8 днів (01.06.1984-10.02.1989, 23.02.1989-13.09.1989, 15.09.1989-30.10.1990, 01.12.1990-01.09.1991, 03.01.1992-12.05.1992, 01.04.1993-01.04.1994, 15.06.1994-27.09.1995, 28.09.1995-01.09.1996, 02.09.1996-01.01.2001, 02.01.2001-01.07.2012, 12.06.2018-30.11.2020, 01.06.2021-30.09.2021).

Період проходження позивачем військової служби з 27.04.1981 до 10.05.1984 становить 3 роки 14 днів.

Зазначені періоди сукупно становлять більше 30 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком.

Суд не досліджував питання сплати роботодавцями позивача страхових внесків за період з 01.01.2004, оскільки відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату внесків для нарахування пенсії за період не є підставою для позбавлення позивача права на пенсію.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 01.11.2018 у справі № 199/1852/15-а та від 17.07.2019 у справі № 144/669/17.

Суд установив наявність у позивача страхового стажу достатньої тривалості для призначення пенсії за віком.

За таких умов належним і ефективним способом захисту права позивача на пенсійне забезпечення є зобов`язання відповідача-2 призначити і виплатити позивачу пенсію за віком, оскільки інші способи не гарантують фактичного отримання позивачем пенсійної виплати.

За такого суд, на підставі частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає обгрунтованим і правомірним вийти за межі позовних вимог і зобов`язати відповідача-2 призначити та виплатити позивачу пенсію, оскільки він є органом Пенсійного фонду за місцем проживання позивача, до якого позивач звертався за призначенням пенсії. Відповідач-1 лише розглядав заяву про призначення пенсії за принципом екстериторіальності.

Заявлений позивачем спосіб захист права зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути його заяву про призначення пенсії не дозволяє захистити його право, оскільки відповідач-2 не розглядав заяву позивача про призначення пенсії. У зв`язку з цим у задоволенні цієї позовної вимоги належить відмовити.

Щодо дати, з якої позивачу належить призначити пенсію.

Позивач досяг пенсійного віку у 60 років 05.03.2023 і звернувся за пенсією 13.02.2023.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, відповідача-1 належить зобов`язати призначити позивачу пенсію з 06.03.2023.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.

Судові витрати у справі становить судовий збір у сумі 1073,60 грн, сплачений позивачем за подання позовної заяви.

Судовий збір на підставі частини першо статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1, оскільки саме у зв`язку з його неправильними діями (прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії) виник спір.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246,262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ідентифікаційний код: 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код: 13844159) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 20.02.2023 № 60 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, відображені в трудовій книжці НОМЕР_1 .

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплатити з 06.03.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

5. У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача від 13.02.2023 відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, ідентифікаційний код: 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна