Справа № 580/4135/23
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року справа № 580/4135/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Тимошенко В.П.,

за участю секретаря судового засідання: Цаплі І.Ю.,

представника позивача Пархоменко О.О. (згідно з довіреністю),

представника відповідача Костинського Я.О. (згідно з довіреністю),

розглянувши по суті у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу,

встановив:

29 травня 2023 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

1) поновити строк звернення до суду з даним позовом;

2) визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2023 №50 Про результати службового розслідування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що службове розслідування проведено не в повному об`ємі, містить суттєві недоліки, є упередженим та унеможливлює видачу наказу про притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 . Позивач зазначив, що при проведенні службового розслідування відповідач діяв упереджено, обмежив з`ясування кола військовослужбовців винних у вчиненні правопорушення, їх ступеня вини та наявність причинного зв`язку.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у вказаній справі.

Ухвалою суду від 15.08.2023 постановлено здійснити розгляд справи № 580/4135/23 за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов проти задоволення адміністративного позову заперечив, мотивуючи свою позицію тим, що позивач отримав майно у ТОВ «Епіцентр К», що підтверджується вчиненим ним написом «Отримав майно згідно накладної Ррз/СН-0014883 на суму 58113,30 грн». Отримане майно позивач видав командирам підрозділів автомобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , а саме командиру 1, 2, 3 автомобільних рот, командиру зв`язку та командиру ремонтного відділення, без оформлення будь-яких документів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити повністю посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував повністю, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

05.03.2022 командування військової частини НОМЕР_1 звернулось до директора ТОВ «Епіцентр К» зі зверненням про надання допомоги у вигляді інструментів.

Після розгляду представниками ТОВ «Епіцентр К» звернення, військовій частині НОМЕР_1 надано на безоплатній основі 20 позицій різного виду майна, інструментів та інших розхідних матеріалів на загальну суму 58 113,30 грн, що підтверджується актом приймання-передачі від 06.08.2022, що підписаний уповноваженим представником ТОВ «Епіцентр К» з однієї сторони і командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 з іншої сторони.

Вказане майно було розподілене та видано підрозділам автомобільного батальйону.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) полковника ОСОБА_2 від 15.01.2023 №64 «Про призначення службового розслідування», відповідно до рапорту командира автомобільного батальйон підполковника ОСОБА_3 з метою встановлення причин та з`ясування обставин не видання в повному обсязі майором ОСОБА_1 волонтерської допомоги, отриманої від ТОВ «Епіцентр К», наказано, зокрема:

начальнику оперативного відділення - заступнику начальника штабу підполковнику ОСОБА_4 за даним фактом провести службове розслідування, у термін до 13.02.2023;

під час проведення службового розслідування керуватися наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608 «Про затвердження порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 року за №1503/31371), в ході розслідування з`ясувати:

конкретні неправомірні дії військовослужбовців, якими вчинено правопорушення;

наявність причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцями обов`язків військової служби;

ступінь вини військовослужбовців;

вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів, які було порушено;

причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) полковника ОСОБА_5 від 16.02.2023 №230 «Про продовження строків службового розслідування», продовжено строк проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) полковника ОСОБА_5 від 15.01.2023 №64 «Про призначення службового розслідування

На підставі вказаних наказів підполковником ОСОБА_4 проведено службове розслідування, про що складено акт. За висновком службового розслідування майором ОСОБА_1 було порушено вимоги керівних документів, що регламентують облік майна в Збройних Силах України, матеріальну шкоду нанесену в результаті бездіяльності та не постановки га облік майна, отриманого в якості безоплатної благодійної допомоги від ТОВ «Епіцентр К», направити матеріали службового розслідування до командира військової частини НОМЕР_2 для притягнення майора ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності та стягнення з нього матеріальної шкоди у сумі 37713,33 грн.

16.03.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) полковником ОСОБА_2 було винесено наказ №50 «Про результати службового розслідування», за яким наказано, зокрема:

- вважати завершеним службове розслідування за фактом видання не в повному обсязі майором ОСОБА_1 , волонтерської допомоги підрозділам автомобільного батальйону,

- помічнику командира з правової роботи начальнику юридичної групи в термін до 21.03.2023 року направити встановленим порядком матеріали службового розслідування командиру військової частини НОМЕР_2 , для вирішення питання щодо притягнення до матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з даним наказом позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України, (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440 затверджено Інструкцію з обліку військового майна у Збройних Силах України, що визначає механізм організації і ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами та є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна.

За приписами п.2 Інструкції №440, матеріально відповідальною особою вважається посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон № 160-ІХ.

За приписами пункту 4 статті 1 Закон № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 160-ІХ пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

За приписами частини другої ст. 3 Закону № 160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов 'язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Частиною 1 ст. 6 Закону № 160-ІХ визначено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону№ 160-ІХ особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України.

За унормуванням ч. 2 ст. 8 Закону № 160-ІХ у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом (ч.4 ст.8 Закону 160-ІХ).

Частиною 7 ст. 8 Закону № 160-ІХ передбачено, якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону (ч.1 ст.10 Закону №160-ІХ).

Процедура проведення службового розслідування визначена ст.ст.45,84-88 Дисциплінарного статуту та деталізована Порядком №608.

У п.2 розділу І Порядку №608 надано визначення службовому розслідуванню, згідно із яким, це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Як передбачено п.7 розділу І Порядку №608, службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону №160-ІХ.

Службове розслідування, згідно з п.1 розділу ІІ Порядку №608, може призначатися, зокрема, у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю та здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Як визначено п.п.1,3 розділу ІV Порядку №608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані, зокрема, дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного та об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, серед іншого, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про права та обов`язки під час проведення службового розслідування; давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, а також вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або ж бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Згідно з п.1 розділу VІ Порядку №608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що обов`язковою умовою притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності є доведення його вини у спричиненні матеріальної шкоди. Умови для притягнення винної особи до матеріальної відповідальності мають бути доведені матеріалами службового розслідування, при цьому, розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Що ж стосується правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення військовослужбовця до відповідальності, то така повинна фокусуватися на тому, чи було прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діянні особи є склад правопорушення, чи є встановлені законом підстави для застосування стягнення та чи є застосоване стягнення пропорційним (співмірним) із вчиненим діянням.

У свою чергу, акт (висновок) службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння правопорушення, тобто повинні бути встановлені обставини, за яких військовослужбовець скоїв відповідне правопорушення або ж обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення правопорушення, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим, причини та умови, що призвели до вчинення такого правопорушення.

Подібні за змістом висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 06.02.2020 у справі №826/1916/17 та від 22.09.2022 у справі №420/4977/20.

Також судом встановлено, командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 15.01.2023 №64 «Про призначення службового розслідування», яким начальнику оперативного відділенням - заступнику начальника штабу підполковнику ОСОБА_4 наказано провести службове розслідування щодо не опублікування товарно-матеріальних цінностей отриманих у вигляді благодійної допомоги від ТОВ «Епіцентр К», з метою з`ясування причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, ступеню вини винної посадової особи.

В ході службового розслідування встановлено, що за ініціативи керівного складу автомобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , було відпрацьовано лист-звернення до ТОВ «Епіцентр К» про надання допомоги військовій частині НОМЕР_1 у вигляді інструментів та іншого майна, яке підписано командиром військової частини НОМЕР_1 та направлено ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Епіцентр К».

За результатами розгляду листа ТОВ «Епіцентр К» погодилися надати зазначене майно.

Майно яке надавалося ТОВ «Епіцентр К» отримав відповідач.

З матеріалів службового розслідування, а також із письмових пояснень майора ОСОБА_1 , отримане у ТОВ «Епіцентр К» майно він видав командирам підрозділів автомобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , а саме командиру 1, 2, 3 автомобільних рот, командиру взводу зв`язку та командиру ремонтного відділення, без оформлення будь - яких документів.

Судом встановлено, що в ході службового розслідування відібрано пояснення у всіх командирів підрозділів автомобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , які підтвердили отримання від ОСОБА_1 майна, та надали списки отриманого майна. Здійснивши порівняння переліку майна, що було видано відповідачем у підрозділи із переліком майна, що зазначене у накладній Ррз/СН-0014883, було встановлено перелік майна яке фактично відсутнє.

Приймаючи до уваги вищенаведені фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, суд доходить висновку, що відповідач приймаючи оскаржуваний діяв у межах і спосіб визначені чинним законодавством, а тому підстави для скасування наказу відсутні.

Крім того суд звертає увагу на таке.

В оскаржуваному наказі зазначено:

- вважати завершеним службове розслідування за фактом видання не в повному обсязі майором ОСОБА_1 , волонтерської допомоги підрозділам автомобільного батальйону,

- помічнику командира з правової роботи начальнику юридичної групи в термін до 21.03.2023 року направити встановленим порядком матеріали службового розслідування командиру військової частини НОМЕР_2 , для вирішення питання щодо притягнення до матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 .

Таким чином наказ не містить положень про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності.

Листом від 31.03.2023 №2001 військова частина НОМЕР_1 , повідомила військову частину НОМЕР_1 про те, що у командування військової частини НОМЕР_2 відсутні достатні правові підстави для притягнення підполковника ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності за завдання шкоди військовій частині НОМЕР_1 у зазначених розмірах.

Таким чином, суд доходить до висновку, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2023 №50 Про результати службового розслідування ніяким чином не порушує права позивача.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно частини 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права. Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені в ході судового розгляду справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи, що позивач, звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.10.2023.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО