Справа № 520/8938/23
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 р.Справа № 520/8938/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 р. (постановлену суддею Супрун Ю.О.) по справі № 520/8938/23

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця"

до Державної аудиторської служби України , Північно-східного офісу Державної аудиторської служби

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21.04.2023 р. Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило: визнати протиправними дії посадових осіб Північно-східного офісу Державної аудиторської служби України щодо зобов`язання позивача забезпечити відшкодування завищення вартості виконаних ремонтно-будівельних робіт за договорами № П/НА-18692/НЮ від 23.04.2018 р. та П/НА-181262/НЮ вiд 10.07.2018 р., № П/Т-191346-НЮ від 30.09.2019 р., від 17.04.2019 р. № П/Е-19556/НЮ, вiд 18.04.2019 р. № П/Е-19565/НЮ, вiд 22.04.2019 р. № П/E-19579/HЮ, від 22.04.2019 р. № П/E-19588/HIO, № П/E-19580/HIO від 28.10.2019 р., № П/E-191897/НЮ від 17.12.2019 р. та П/Е-19513/НЮ від 12.04.2019 р.; стягнути з Північно-східного офісу Державної аудиторської служби України збитки в розмірі 150831,72 грн.

Відповідачем до суду першої інстанції подано клопотання про залишення позову без розгляду, відповідно до ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з порушенням позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 р.: вищезазначене клопотання задоволено, визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суд із позовом; позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки судом першої інстанції не враховано, що позивач звернувся до суду після отримання рішення суду у грудні 2022 року, з якого позивачу стало відомо про порушення його прав.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

У судовому засіданні представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом та не надано обґрунтованих та змістовних пояснень щодо наявності об`єктивних причин, які завадили йому дізнатися про порушення своїх справ та матеріалами справи підтверджено, що з 30.06.2021 р. позивач знав про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Право на звернення до суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення Голдер проти Великої Британії від 21.02.1975 р., Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Виходячи з принципу змагальності у адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В справі Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії Європейським судом з прав людини зроблено висновок, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Поновлення строку звернення до суду може здійснюватися з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або хибна помилка про не пропуск строку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Крім того, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що частинами 2, 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Згідно із ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що за результатами планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» за період з 01.01.2017 р. по 30.06.2020 р. відповідачем 24.06.2021 р. сформовано та направлено на адресу Акціонерного товариства «Українська залізниця» вимогу про усунення виявлених порушень від 24.06.2021 р. № 000500-14/7930-2021, яка була отримана позивачем 30.06.2021 р. вх. № Ц-21527/0/74-21, що підтверджується копією цієї вимоги.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить визнати протиправними дії посадових осіб відповідача щодо зобов`язання позивача забезпечити відшкодування вартості виконаних ремонтно-будівельних робіт за договорами, у зв`язку з порушеннями, встановленими в п. п. 74, 75, 76, 77 вимоги про усунення виявлених порушень від 24.06.2021 р. № 000500-14/7930-2021. Також позивач просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 150831,72 грн., які понесені ним при розгляді справ за його позовними заявами, які подані на виконання вимоги відповідача, про стягнення збитків за вищевказаними договорами, а саме: витрати на сплату судового збору при поданні позовів про стягнення збитків за вищевказаними договорами, витрати на правову допомогу та витрати на проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи.

На виконання вищезазначеної вимоги відповідача позивачем подані позовні заяви в порядку господарського судочинства, за результатами розгляду яких у справах № 922/2844/21, 912/2128/21, № 922/2848/21, № 922/4804/21 Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції позивачем отримані: 14.12.2021 р. по справі № 922/2844/21, 20.09.2022 р. по справі № 912/2128/21; 09.11.2021 р. по справі № 922/2848/21; 08.02.2022 р. по справі № 922/4804/21. Ці рішення набрали законної сили: по справі № 922/2844/21 19.09.2022 р.; по справі № 912/2128/21 14.12.2022 р.; по справі № 922/2848/21 10.02.2022 р.; по справі № 922/4804/21 29.08.2022 р.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що про порушення своїх прав, свобод чи інтересів позивач дізнався 30.06.2021 р., проте, з адміністративним позовом про визнання протиправними дій посадових осіб Північно-східного офісу Державної аудиторської служби України щодо зобов`язання позивача забезпечити відшкодування завищення вартості виконаних ремонтно-будівельних робіт за договорами та стягнення збитків, понесених ним при розгляді справ про стягнення збитків за вищевказаними договорами звернувся лише 21.04.2023 р., тобто, з порушенням шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів які б підтвердили наявність істотних обставин, перешкод чи труднощів, що унеможливили своєчасне звернення Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» до суду з цим позовом з 30.06.2021 р.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без розгляду позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця».

Доводи апелянта, що позивач не міг знати про порушення його прав і про неправомірні дії відповідача, так як він не сумнівався у відповідності вимогам чинного законодавства п.п. 74, 75, 76, 77 вимоги відповідача, яка є обов`язковою для виконання, а про порушення своїх прав позивач дізнався лише в грудні 2022 року після отримання останнього негативного рішення за його позовами, які подавалися на виконання п.п. 74,75,76, 77 вимоги відповідача, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки вказані обставини не спростовують обізнаність позивача про наявність зобов`язань, визначених у вимозі відповідача.

Щодо інших доводів апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає, що вони зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 240 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 р. по справі № 520/8938/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 23.10.2023 року