Справа № 303/8838/23
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Мукачево Справа №303/8838/23 2-а/303/76/23

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого - судді Кость В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Департаменту патрульної поліції в особі інспектора ДПП Тарасенко Тетяни Валеріївни

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЗАВ №03158063 від 16.08.2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про незаконність постанови, внаслідок допущених інспектором грубих порушень при розгляді справи, складанні постанови, а також неврахування фактичних обставин справи.

У поданому на розгляд суду позові позивач зазначив, що фіксація швидкості руху автомобіля була здійснена без співставлення з дорожніми знаками, іншими об`єктами, які б вказували на те, що транспортний засіб позивача в цей момент рухався у населеному пункті. Також патрульною поліцією не надано позивачу інформації, яка б підтверджувала наявність дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», «Зона обмеження максимальної швидкості», 3.21 «Зона обмеження максимальної швидкості», 5.70 «Фото/відео фіксація порушень Правил дорожнього руху».

Позивач заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надав.

На підставі ухвали суду від 22 вересня 2023 року відкрито провадження у справі та постановлено судом проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

2 жовтня 2023 року уповноважений представник відповідача подав через систему «Електронний суд» заяву (зареєстровано судом Вх. № 23466 від 03.10.2023) про продовження процесуального строку на подачу відзиву.

Ухвалою суду від 3 жовтня 2023 року клопотання представника відповідача задоволено та продовжено відповідачу строк для подання відзиву.

4 жовтня 2023 року представник відповідача подав через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву (Вх. №23660 від 04.10.2023), а 06.10.2023 надав його до канцелярії суду у паперовому вигляді, долучивши до нього компакт-диск з відеозаписом та 4 фотокартками.

У поданому відзиві представник відповідача звернув увагу суду на те, що аналіз наявних доказів, в тому числі відеофіксації та фотокарток автомобіля «MERCEDEC-BENZ 208 D» НОМЕР_1 , дає підстави стверджувати, що факт перевищення встановленого обмеження швидкості доведений в повній мірі.

Координати місця правопорушення, які зазначені в оскаржуваній постанові 48.428169358, 22.743246101, вказують про його місцезнаходження у населеному пункті м. Мукачево, де відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху України дозволяється швидкість не більше 50 км за год. незалежно від розміщення пристроїв фіксації швидкості.

Представник відповідача просить суд залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

23 жовтня 2023 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій він висловив свої заперечення.

Разом з тим, відповідь на відзив повинна відповідати вимогам частин другою-четвертою ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання відповіді на відзив або заперечення до них необхідно додати: докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються викладені у них заперечення, якщо такі докази не надані іншою стороною; документи, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив або заперечення і доданих до них доказів іншим учасникам справи.

Враховуючи те, що позивачем подано до суду відповідь на відзив без доказів надсилання (надання) відповідачу, суд вважає, що дана відповідь на відзив підлягає поверненню без розгляду.

З урахуванням положень частини восьмої ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

16.08.2023 інспектором Департаменту патрульної поліції Тарасенко Тетяною Валеріївною було винесено постанову серії ЗАВ №03158063 про накладання адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, за допомогою технічного засобу Каскад, 265-1220, в наслідок чого ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В постанові зазначено, що 16.08.2023 о 18 год. 39 хв. за адресою м. Мукачево, вул. Великогірна, 51 зафіксовано транспортний засіб «MERCEDEC-BENZ 208 D» НОМЕР_1 з перевищенням встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів на 23 км/год, внаслідок чого було порушено п. 12.9 (б) ПДР.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини по справі суд, передусім, виходить з наступного.

Згідно з частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Кодексом України про адміністративні правопорушення (ст. 268) закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248).

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; (статті 245, 280 Кодексу); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом положенням Основного Закону України, Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України суд приходить до наступного висновку.

Диспозиція частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає серед іншого відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Відповідно до п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до частини 7 статті 258 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення такої постанови, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 279-1 цього Кодексу.

Таким чином, у ході розгляду даної справи необхідно встановити чи здійснювався позивачем рух на транспортному засобі зі швидкістю, що перевищує більш як на двадцять кілометрів на годину та саме в межах населеного пункту.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності є необґрунтованим та недоведеним, а оскаржувана постанова незаконна та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку таким доводам позивача у контексті із запереченнями відповідача суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Зі змісту оскаржуваної постави вбачається, що порушення визначеного п. 12.9 (б) ПДР обмеження швидкості руху зафіксовано відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу «Каскад, 265-1220».

При цьому, під час дослідження посилання за QR-кодом відкривається фото та відеозапис зазначеного в оскаржуваній постанові правопорушення, з яких вбачаються дані щодо фіксації автомобіля з д.н.з. НОМЕР_1 зі швидкістю 73 (73) км/год, при встановленому обмеженні швидкості 50 км/год, та зазначено дату і час фіксації 16.08.2023 18:39:43.

Також на фотознімках зафіксовано місце руху автомобіля: м. Мукачево, вул. Великогірна, 51 із зазначенням координат.

В оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення зазначено назву технічного засобу та заводський номер Каскад, 265-1220, наявне посилання на вебсайт, на якому є фото-, відео докази транспортного засобу в момент вчинення правопорушення.

У зв`язку з наведеним, слід вважати необґрунтованими доводи позивача про те, що в постанові не вказано конкретне місце вчинення правопорушення, оскільки в оскаржувому за предметом позову акті суб`єкта владних повноважень зазначена дата, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, а саме: м. Мукачево, вул. Великогірна, 51.

Відтак, факт вчинення правопорушення підтверджено належними доказами.

Відносно доводів позивача про те, що фіксація швидкості руху автомобіля була здійснена без співстановлення з дорожніми знаками, іншими об`єктами, які б вказували на те, що транспортний засіб позивача на момент фіксації рухався у населеному пункті, а також відносно того, що патрульною поліцією не надано позивачу інформації, яка б підтверджувала наявність дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», «Зона обмеження максимальної швидкості», 3.21 «Зона обмеження максимальної швидкості», 5.70 «Фото/відео фіксація порушень Правил дорожнього руху», суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Враховуючи те, що місце вчинення адміністративного правопорушення (м.Мукачево, вул. Великогірна, 51) підтверджено належними доказами (фото з координатами та відеозапис), позивач повинен був неухильно дотримуватись вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху та не допускати перевищення швидкості у межах населеного пункту, а обставини наявності чи відсутності дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», «Зона обмеження максимальної швидкості», 3.21 «Зона обмеження максимальної швидкості», 5.70 «Фото/відео фіксація порушень Правил дорожнього руху», жодним чином не свідчать про безумовну відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого Правилами дорожнього руху швидкісного режиму.

Суд відхиляє доводи позивача в частині посилання на правову позицію висловлену у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду по справі № 456/8/22(пров. № А/857/12203/22) через те, що обставини наведеної справи не є аналогічними до обставин, які встановлені у ході даного судового розгляду.

Так, суд в межах розгляду справи № 456/8/22 (пров. № А/857/12203/22) встановив, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження порушення позивачем пункту 12.4 Правил дорожнього руху в контексті перевищення швидкості більш ніж на 20 км/год саме в населеному пункті, натомість матеріалами даної справи (постанова про накладення адміністративного стягнення, фото, відеозапис) підтверджено місце вчинення адміністративного правопорушення, оскільки матеріали фотофіксації містять координати, що дає можливість чітко встановити місце вчинення правопорушення в межах населеного пункту м. Мукачево, вул. Великогірна, 51 .

З урахуванням викладеного, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу про адміністративні правопорушення України, підтверджено належними та допустимими доказами.

З урахуванням наведених фактичних обставин справи та приписів чинного законодавства, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 19, 61, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 9, 19, 72 -77, 246, 250, 255, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 252, 268, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області,

УХВАЛИВ:

1. Відповідь на відзив повернути позивачу без розгляду.

2. Постанову про накладення адміністративного стягнення від 16 серпня 2023 року серії ЗАВ №03158063 - залишити без змін, а позовну заяву- ОСОБА_1 без задоволення.

3. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

4. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції в особі інспектора ДПП Тарасенко Тетяни Валеріївни, м.Київ, вул. Федора Ернста 3, .

Суддя В.В. Кость