Справа № 120/12501/23
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

24 жовтня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №73 від 10.05.2023 про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 згідно п. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на заяву, подану разом із додатками;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком від 03.05.2023, із зарахуванням до страхового стажу період навчання з 01.07.1977 по 28.07.1978; період роботи з 30.11.1993 по 22.06.1994; період роботи з 17.08.1995 по 15.12.1996 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме: 03.05.2023;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судовий збір у сумі 1073,60 грн. на користь ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення, відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має право на призначення пенсії за віком. Вказує, що при зверненні з заявою до пенсійного органу надав всі необхідні документи для призначення пенсії за віком, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області останньому йому було відмовлено.

Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2023 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області як співвідповідача по справі №120/12501/23. Надано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Вінницькій області строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подало відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві на позов відповідач вказав про необхідність розгляду даної справи з викликом сторін.

Суд зазначає, що частинами п`ятою - шостою статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Таким чином, зважаючи на те, що дана справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 КАС України, відсутня необхідність призначати розгляд справи у судовому засіданні. Тому, клопотання відповідача до задоволення не підлягає.

Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області подало відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що відповідно до поданих позивачем документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивача становить 17 років 11 місяців 14 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. У відзиві на позов відповідач вказав про необхідність розгляду даної справи з викликом сторін.

Суд зазначає, що частинами п`ятою - шостою статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Таким чином, зважаючи на те, що дана справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 КАС України, відсутня необхідність призначати розгляд справи у судовому засіданні. Тому, клопотання відповідача до задоволення не підлягає.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

03.05.2023 позивач після досягнення ним 63-річного віку подав заяву до територіального органу Пенсійного Фонду України про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області та прийнято рішення №73 від 10.05.2023, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, визначеного ч. 2 ст. 26 Закону № 1058.

Зі змісту рішення вбачається, що зарахований позивачу страховий стаж становить 17 років 11 місяців 14 днів.

У той же час до страхового стажу не зараховано період роботи з 30.11.1993 по 22.06.1994 оскільки в записі про прийняття на роботу є виправлення в даті наказу та період роботи з 17.08.1995 по 15.12.1996, оскільки в записі про звільнення також є виправлення в даті наказу.

Позивач зазначає, що відповідач до страхового стажу також не зарахував період навчання з 01.07.1977 по 28.07.1978 без вказівки про не зарахування даного періоду в рішенні.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Частиною 1 статті 24 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. (частина 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Частиною четвертою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Щодо вимоги позивача зарахувати до страхового стажу період роботи з 30.11.1993 по 22.06.1994 та період роботи з 17.08.1995 по 15.12.1996, згідно з записами в дублікаті трудової книжки суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Отже, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 Порядку № 637, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (п. 18 Порядку № 637).

Порядок ведення трудових книжок на момент складання дублікату трудової книжки позивача був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58), яка за своїм змістом та поняттями є аналогічною змісту та поняттям, викладеним в передуючий їй Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162.

Відповідно до п. 2.4.Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження

та заохочення.

Відповідно до п. 2.6. Інструкції № 58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 2.8.Інструкції № 58, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до п. 2.10. Інструкції № 58, у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний". Пийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

Із матеріалів справи вбачається, що в дублікаті трудової книжки позивача наявні записи із виправленнями.

В графі 4 запису 1 зазначена дата наказу «29.11.93» із виправленням (наведенням ручкою) в останній цифрі року наказу. При цьому вказаний в графі 4 рік належним чином співвідноситься з датою прийняття на роботу, що зазначена в графі 2 запису 1 «30.11.1993».

В графі 4 запису 7 зазначено дата наказу внесена «12.12.96» із виправленням (наведенням ручкою) в цифрах року наказу. При цьому вказаний в графі 4 рік належним чином співвідноситься з датою звільнення, що зазначена в графі 2 запису 7 «15.12.1996». Дані виправлення не завірено належним чином.

Суд зазначає, що обов`язок здійснення записів у трудовій книжці покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе невчинення такого запису або вчинення такого запису з порушенням не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення. А відтак недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки, не може бути беззаперечною підставою для відмови в призначенні пенсії, особи, яка звернулася за такою.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17, постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №683/977/17, постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 672/455/17, постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №674/1579/16-а, постанові Верховного Суду від 27.04.2020 у справі №648/1613/17.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, номери наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

При цьому, наведення чорнилом на записі року прийняття наказів об`єктивно не позбавляє можливості встановити зміст, а тому відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 30.11.1993 по 22.06.1994 та періоду роботи з 17.08.1995 по 15.12.1996 виключно на цій підставі є проявом надмірного формалізму.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на підставі вищевказаних документів, трудовий стаж роботи позивача з 30.11.1993 по 22.06.1994, з 17.08.1995 по 15.12.1996 підтверджено доказами, які містяться в матеріалах справи та підлягає зарахуванню позивачу до страхового стажу.

Щодо вимоги позивача зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.07.1977 по 28.07.1978 згідно з Атестатом №6502 від 22.07.1978, суд зазначає наступне.

Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів (п. 8 Порядку №637).

З урахуванням доводів позивача про відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.07.1977 по 28.07.1978 (рішення № 73 від 16.11.2022), оскільки у атестаті не читається печатка, суд зазначає таке.

Позивачем до суду надана копія Атестату позивача №6502 від 22.07.1978 про навчання позивача в «Ленинобадском техническом училище №3». Період навчання, зазначений в даному атестаті - з 01.09.1977 по 22.07.1978.

Вказаний в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області №73 від 16.11.2022 період не співпадає з періодом навчання, що зазначений в наданому позивачем атестаті.

Період навчання, вказаний в вимозі позивача, також не співпадає з періодом начання, що зазначений в наданому позивачем атестаті.

Дані неточності в строках навчання не є формальними та ставлять під сумнів доводи позивача та можливість зарахування вказаних періодів навчання до страхового стажу.

Відповідачем в розрахунку (форма РС-право) до Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області №73 від 10.05.2023 не враховано в страховий стаж період навчання позивача в «Ленинобадском техническом училище №3» з 01.09.1977 по 22.07.1978.

В тексті рішення №73 від 10.05.2023 даний період навчання прямо не зазначений серед періодів, які не зараховано до страхового стажу.

З огляду на це, суд не може дійти висновку щодо правомірності або неправомірності не зарахування відповідачем вказаного періоду до страхового стажу. Таким чином відсутні підстави для задоволення даної позовної вимоги.

Щодо клопотання про встановлення контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду. Крім цього, враховуючи обставини цієї справи у суду не має підстав вважати, що суб`єкт владних повноважень буде порушувати закон не виконуючи рішення суду, а тому, у задоволенні клопотання про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання цього судового рішення слід відмовити.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 73 від 10.05.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 30.11.1993 по 22.06.1994 та період роботи з 17.08.1995 по 15.12.1996 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.05.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе 7, Вінниця, Вінницька область , код ЄДРПОУ - 13322403)

Головуючий суддя П.І. Салюк