Справа № 120/9982/23
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 жовтня 2023 р. Справа № 120/9982/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Козятинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Козятинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятого відповідачем рішення від 17.02.2023 за №1117-VIII "Про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ".

Ухвалою суду від 12.07.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.

У встановлений судом строк представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що згідно технічного паспорта, виготовленого 14.07.2014, обміри будівлі свинарника становили площу 542,2 кв.м. В перерахунку на одиницю обміру «гектар» площа свинарника становить 0,0542 га. Техніко-економічне обґрунтування розроблене на площу 6,5611 га, що в 121 раз перевищує площу будівлі.

Окремо, представник відповідача зазначив, що позивачем до заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не додано документального підтвердження наявності в нього речового права на відображені на графічних матеріалах малі архітектурні форми та переносні вироби, які входять до складу документів обґрунтування.

Отже, на переконання стони відповідача, надіслані позивачем документи, які є джерелами інформації, є суперечливими щодо правових підстав відведення території земельної ділянки із заявленою площею у техніко-економічному обґрунтуванні та обґрунтуванні, яка існувала для обслуговування не однієї будівлі, а комплексу господарських будівель і споруд.

Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що згідно укладеного між членами спілки власників майнових паїв реорганізованого СВК "Пиковецьке" та ОСОБА_1 Договору купівлі-продажу від 04.05.2008, позивач придбав у власність будівлю зерносховища, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначений об`єкт нерухомості за позивачем зареєстровано 20.06.2013, номер запису про право власності: 1392253, що підтверджується доданим до позовної заяви витягом з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.06.2013 за №5214379.

Згідно Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області 21.08.2014 за №ВН9, позивачем проведено реконструкцію зерносховища з влаштуванням свинарника за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа об`єкту становить 542,20 м.кв., площа забудови становить 618,18 м.кв.

Також, на замовлення позивача в 2014 році Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації виготовлено Технічний паспорт на будівлю свинарника АДРЕСА_1 . За даними Технічного паспорта загальна земельна площа садиби (по угіддям) становить 3658 м.кв., в тому числі 622 м.кв. під забудовами, 3036 м.кв. під двором.

Крім того, на замовлення позивача в 2020 році ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" виготовлено техніко-економічне обґрунтування використання та охорони земель території господарського двору загальною площею 6,5611 га, що передбачається до надання в оренду для іншого сільськогосподарського призначення гр. ОСОБА_1 на території Пиковецької сільської ради Козятинського району Вінницької області, інвентарний номер Д-ХІІ/ХХХІV-9013 від 30.09.2020.

10.08.2021 позивач звернувся до Козятинської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для іншого сільськогосподарського призначення (господарський двір) за адресою АДРЕСА_1 .

Листом Козятинської міської ради від 27.09.2021 за №1873/21 позивача повідомлено, що заява про надання дозволу винесена на розгляд 15 сесії 8 скликання Козятинської міської ради 10.09.2021. Разом з тим, рішення не прийнято (проголосували: за - 11, проти -1, утримались - 3).

Не погоджуючись із такою бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30.05.2022 по справі №120/2921/22-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Козятинської міської ради щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 6,5611 га господарського двору для іншого сільськогосподарського призначення та зобов`язано повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 6,5611 га господарського двору для іншого сільськогосподарського призначення та прийняти рішення із урахуванням висновків суду.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.05.2022 по справі №120/2921/22-а на 32 сесії 8 скликання Козятинської міської ради здійснено повторний розгляд заяви позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для іншого сільськогосподарського призначення (господарський двір) за адресою АДРЕСА_1 та прийнято рішення від 17.02.2023 за №1117-VIII, яким відмовлено у наданні такого дозволу з підстав наведених у додатку до рішення.

Зокрема в оскаржуваному рішенні відповідач обґрунтовуючи відмову у наданні відповідного дозволу зазначив: "У техніко-економічному обґрунтуванні міститься ксерокопія витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права від 20.06.2013, номер запису про право власності 1392253 на будівлю зерносховища з прибудовою та декларація про готовність реконструкції зерносховища з влаштуванням свинарника. Згідно технічного паспорта, виготовленого 14.07.2014, обміри будівлі свинарника становили площу 542,2 кв.м. В перерахунку на одиницю обміру «гектар» площа свинарника становить 0,0542 га. Техніко-економічне обґрунтування розроблене на площу 6,5611 га, що в 121 раз перевищує площу будівлі.

Територія місця розташування земельної ділянки, щодо якої розроблено техніко-економічне обґрунтування, зазначена на схемі її розміщення включає будівлю, яка належить Вам на праві власності, та відображає ознаки наявності інших будівель.

У пояснювальній записці техніко-економічного обґрунтування занотовано «на земельній ділянці знаходиться будівля зерносховища з прибудовою та руїни будівель».

Графічні матеріали відомостей малих архітектурних форм та переносних виробів, які входять до складу документів обґрунтування, відображають будівлі і споруди, документальні підтвердження речового права на які не додані до заяви.

Отже, надіслані документами, які є джерелами інформації, є суперечливими щодо правових підстав відведення території земельної ділянки із заявленою площею у техніко-економічному обґрунтуванні та обґрунтуванні, яка існувала для обслуговування не однієї будівлі, а комплексу господарських будівель і споруд."

Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно положень статті 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, чинним законодавством чітко визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні

При цьому, підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

В даному випадку, приймаючи оскаржуване рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою відповідач покликався те, що додана до заяви документація, яка є джерелом інформації є суперечливою щодо правових підстав відведення території земельної ділянки із заявленою площею у техніко-економічних обґрунтуваннях.

Зокрема, відповідач вказав, що площа земельної ділянки щодо якої виготовлено техніко-економічні обґрунтування в 121 раз перевищує площу земельної ділянки під будівлею свинарника (зерносховища), яке належить позивачу на праві приватної власності. Також, відповідачем враховано, що на земельній ділянці щодо якої звернувся позивач розташовані інші об`єкти нерухомості документальні підтвердження права власності на які не додані до заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

На противагу доводам сторони відповідача, позивач в позовній заяві вказав, що бажана земельна ділянка, на частині якої розташований належний йому на праві власності об`єкт нерухомості, попередньо перебувала в користуванні продавця відповідного об`єкту - СВАТ "Пиковецьке". Таким чином, після набуття права власності на будівлю, до нього перейшло від попереднього власника права користування земельною ділянкою у визначених раніше розмірах. Зважаючи на господарську необхідність, з метою належного оформлення права користування земельною ділянкою, позивач 10.08.2021 звернувся до відповідача - Козятинської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для іншого сільськогосподарського призначення (господарський двір) з метою використання земельної ділянки на правах оренди.

Суд оцінюючи вищенаведені доводи сторін зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 6 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У пункті 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі N 713/1817/16-ц Верховний суд зазначав, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Частиною першою статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

При цьому, суд зазначає, що таке право власності, право користування земельною ділянкою не є безумовним та не стосується земель загального користування (внутрішньогосподарських шляхів, полезахисних лісосмуг та інших ґрунтозахисних насаджень, гідротехнічних споруд тощо), а також внутрішньогосподарських земельних ділянок, до яких належить господарський двір (ч.5 ст.10 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство»).

За таких обставин суд вважає правомірними доводи відповідача про те, що сам факт того, що земельний масив, на якому розташована належна позивачу будівля в минулому перебувала в користуванні продавця об`єкту нерухомості СВАТ "Пиковецьке", не є безумовною підставою для набуття такою особою права власності (користування) на весь земельний масив (господарський двір).

При цьому, суд також враховує, що згідно доданого до матеріалів позовної заяви Технічного паспорту на належний позивачу на праві власності об`єкт нерухомості - будівля свинарника №13 по АДРЕСА_1 , слідує, що земельна ділянка по фактичному користуванню становить 3658 м.кв., а безпосередньо під забудовами становить 622 м.кв.

Втім, у виготовлену на замовлення позивача в 2020 році ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" техніко-економічному обґрунтуванні використання та охорони земель території господарського двору, інвентарний номер Д-ХІІ/ХХХІV-9013 від 30.09.2020, слідує, що ОСОБА_1 претендує на земельну ділянку площею 6,5611 га.

Отже, матеріалами справи підтверджується наявність розбіжностей між розміром земельної ділянки, що зазначена в Технічному паспорті на об`єкт нерухомості - будівля свинарника АДРЕСА_1 та розміром земельної ділянки, що визначена техніко-економічному обґрунтуванні використання та охорони земель території господарського двору, інвентарний номер Д-ХІІ/ХХХІV-9013 від 30.09.2020.

Більш того, суд враховує, що зі змісту Техніко-економічного обґрунтування слідує, що висновок про обґрунтованість виділення позивачу земельної ділянки площею 6,5611 га надавався з мотивів розташування на останньому будівлі зерносховища з прибудовою, про що, зокрема вказано в п. 2.5.4 "Висновки та обгрунтування" та відомостях малих архітектурних форм та переносних виробів. Разом з тим, як вже було встановлено судом згідно Технічного паспорту від 14.07.2014, інвентарний номер 14, позивачу на праві власності належить об`єкт нерухомості - будівля свинарника, а не зерносховища.

Суд враховує, що вимоги до утримання свинарника та зерносховища є відмінними, та потребують різні земельні площі задля їх обслуговування.

Крім того, з доданого до Техніко-економічного обґрунтування плану відведення земельної ділянки слідує, що на останній, окрім належного позивачу на праві власності будинку свинарника, розміщені інші об`єкти нерухомості документальні підтвердження права власності на які не були додані позивачем, як до заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою (що не заперечується позивачем в позовній заяві), так і до позовної заяви.

В контексті наведеного суд враховує, що за твердженнями позивача та відомостями Техніко-економічних обґрунтувань, бажана ним земельна ділянка є частиною господарського двору на якому розташовано ряд об`єктів нерухомості.

Частиною п`ятою статті 116 ЗК України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Таким чином, безоплатна приватизація земельних ділянок, що вже перебувають у законному користуванні інших осіб, допускається виключно після припинення користування такими особами земельними ділянками.

Підставами припинення права користування земельною ділянкою стаття 141 Земельного кодексу України визначає, зокрема, добровільну відмову від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Отже, погодження землекористувачів є обов`язковим у випадку, якщо безоплатна приватизація стосується тих земельних ділянок державної чи комунальної власності, що перебувають у користуванні інших громадян або юридичних осіб і їх право користування не припинено у визначеному законом порядку.

Приписами статті 355 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, а із згідно з положеннями частин першої - третьої статті 358 вказаного Кодексу право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частинами першою та другою статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

В даному випадку, з матеріалів слідує, що позивач у 2008 році придбав в членів комісії по реалізації власників майнових паїв реорганізованого СВК "Пиковецьке" будівлю зерносховища, яка розташована в АДРЕСА_1 (Договір купівлі-продажу від 04.05.2008).

З наведено слідує, що майно, яке перебувало у власності та користуванні СВК "Пиковецьке", в тому числі земельні ділянки розпайоване між членами реорганізованого СВК "Пиковецьке".

Відповідно, за наявності на бажаній позивачем земельній ділянці декількох об`єктів нерухомості та відсутністю документального підтвердження права власності на них, надання дозволу на розроблення проектної документації на земельну ділянку, до складу якої також входять земельні ділянки під відповідним об`єктами нерухомості може призвести до порушення прав та інтересів невизначеного кола осіб.

Саме тому, суд вважає мотивованими посилання сторони відповідача на відсутність документального підтвердження речового права на розташовані на земельній ділянці споруди, як додаткової підстави для формування оскаржуваного рішення, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Сукупність вищенаведених розбіжностей у документації, що надавалась позивачем до Козятинської міської ради разом із заявою від 10.08.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, спонукає суд погодитись з висновками, що наведені відповідачем у додатку до рішення 32 сесії 8 скликання Козятинської міської ради від 1117-VIII від 17.02.2023.

Саме через наявність зазначених невідповідностей в поданій позивачем документації, на переконання суду спірне рішення відповідача є правомірним.

Отже, як встановлено з матеріалів справи відповідач діяв в межах норм чинного законодавства та прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 , а відтак, в суду відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачами, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що у разі відмови у задоволені позову судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Козятинська міська рада (вул. Героїв Майдану, 24, м. Козятин, Вінницька область, 22100, )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна