Справа № 200/2733/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року справа №200/2733/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року (повне судове рішення складено 24 липня 2023 року) у справі № 200/2733/23 (суддя в І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Верченко Ольгу Олександрівну, звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо перерахунку розміру призначеної позивачу пенсії за її заявою від 11 травня 2023 року без урахування до страхового стажу роботи періодів роботи з 17 жовтня 1979 року по 2 серпня 1984 року, з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок розміру призначеної позивачу пенсії по збільшенню страхового стажу з 11 травня 2023 року та зарахувати до страхового стажу періоди роботи останньої з 17 жовтня 1979 року по 2 серпня 1984 року, з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком.

11 травня 2023 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із зарахуванням до страхового стажу роботи періодів роботи з 17 жовтня 1979 року по 2 серпня 1984 року та з 29 червня 2017 року по 19 грудня 2022 року - згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Відповідач здійснив перерахунок розміру пенсії, але страховий стаж роботи врахував не в повному обсязі, а саме: не врахованим залишилися періоди роботи з 17 жовтня 1979 року по 2 серпня 1984 року та з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року.

За усним поясненням відповідача не зарахування періодів роботи з 1 травня 2022 року по 19 грудня 2022 року мало місце у зв`язку із відсутністю сплати страхових внесків, а не зарахування періоду роботи з 17 жовтня 1979 року по 2 серпня 1984 року взагалі ніяк не обґрунтував.

Позивач вважав такі дії відповідача протиправними, так як не врахування відповідачем періодів її трудового стажу з 17 жовтня 1979 року по 2 серпня 1984 року, з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року впливає на зменшення коефіцієнту страхового стажу, з якого розраховується розмір пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо не зарахування за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 13 травня 2023 року про перерахунок пенсії до її страхового (трудового) стажу періодів роботи з 17 жовтня 1979 року по 2 серпня 1984 року, з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року.

Зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 травня 2023 року про перерахунок пенсії - із зарахуванням до її страхового (трудового) стажу періодів роботи з 17 жовтня 1979 року по 2 серпня 1984 року, з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що за результатом розгляду заяви позивача періоди її роботи з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року у ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» не були зараховані до страхового стажу позивача у зв`язку із тим, що відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Щодо зарахування до загального стажу періоду роботи позивача з 17 жовтня 1979 року по 2 серпня 1984 року, у відзиві зазначено, що згідно ст. 62 Закону № 1788-ХІІ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Разом із цим трудова книжка підтверджує лише загальний трудовий стаж працівника, але підтвердити пільговий характер роботи може лише уточнююча довідка підприємства, на якому особа працювала і яка видана на підставі первинних документів за час виконання відповідної роботи, а в разі ліквідації підприємства без визначення правонаступника - документи, видані архівними установами.

Архівні довідки від 17 січня 2022 року № 31 та № 33, видані ТОВ «Регіональний міжгалузевий архів», за період роботи позивача з 17 жовтня 1979 року по 2 серпня 1984 року підлягають зустрічній перевірці законності їх видачі.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , є громадянкою України згідно паспорта серії НОМЕР_2 від 18 липня 2002 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , зареєстроване місцезнаходження: 84116, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3.

Як встановлено судами на підставі наявних доказів в матеріалах справи та пояснень сторін, позивач знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком, яка їй призначена з 15 лютого 2022 року.

11 травня 2023 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в який просила врахувати відповідно до записів у трудовій книжці до її страхового стажу періоди роботи з 17 жовтня 1979 року по 2 серпня 1984 року, з 29 червня 2017 року по 19 грудня 2022 року, до якої додала: архівну довідку від 17 січня 2022 року № 31 та історичну довідку № 33 від 17 січня 2022 року, видані ТОВ «Регіональний міжгалузевий архів», а також довідку від 10 травня 2023 року № 111-05, видану ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля».

Слід зауважити, що відповідачем не зазначено про надання позивачем пенсійному органу довідки від 10 травня 2023 року № 111-05, разом із цим копія цієї довідки Головним управлінням додана до відзиву на позов.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 , копія якої наявна в матеріалах справи, протягом спірних періодів позивач:

- з 17 вересня 1979 року по 26 листопада 1981 року працювала в Донецькій камвольно-прядильної фабриці: ученицею прядильниці, ученицею рівничниці, рівничницею 4 розряду (записи №№ 1-4);

- з 25 січня 1982 року по 2 серпня 1984 року працювала в Авдіївському коксохімічному заводі на посаді оператора коксосортування 3 розряду (записи №№ 5-6);

[…].

- з 29 червня 2017 року по 19 грудня 2022 року працювала у Відокремленому підрозділі «Шахта 1-3 Новогродівка» Державного підприємства «Селидіввугілля» на посаді майстра котельні (записи № 28-29,24-25).

Згідно архівної довідки від 17 січня 2022 року № 31, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіональний міжгалузевий архів», в архівному фонді ДП «Міське житлово-експлуатаційне управління» м. Новогродівка ВАТ ДХК «Селидівугілля» в документах з особового складу значиться ОСОБА_1 , яка працювала:

- 31 серпня 1984 року була прийнята начальником ЖЕУ, тимчасово в ККП-1 м. Новогродівка (наказ № 167-к п. 2 від 30 серпня 1984 року);

- 1 листопада 1984 року переведена начальником ЖЕУ постійно в ККП-1 (наказ № 213-к п. 11 від 2 листопада 1984 року);

- 17 жовтня 1985 року переведена в.о. майстра теплофікації в ККП-1 (наказ № 179-к п. 12 від 17 жовтня 1985 року);

- 6 грудня 1985 року переведена начальником ЖЕУ в ККП-1 (наказ № 210-к п. 7 від 9 грудня 1985 року);

- з 10 липня 1989 року по 5 серпня 1989 року переведена в.о. ст.інженера в ККП-1 (наказ № 117-к п. 4 від 11 липня 1989 року);

- 12 березня 1990 року переведена інженером в ККП-1 (наказ № 45-к п. 9 від 12 березня 1990 року);

- з 13 квітня 1992 року виконувала обов`язки інженера після декретної відпуски (наказ № 65-к від 11 квітня 1992 року);

- 11 січня 1994 року переведена старшим інженером в ККП-1 (наказ № 2-к п. 3 від 11 січня 1994 року);

- 10 листопада 1998 року переведена в.о. начальника теплофікації в ГЖЭУ м. Новогродівка (наказ по МЖЕУ від 10 листопада 1998 року, підстава картка Т-2);

- 20 квітня 1999 року переведена начальником теплофікації в МЖЕУ м. Новогродівка (наказ № 40-к від 19 квітня 1999 року);

- 17 січня 2001 року звільнена згідно ст. 36 п. 7 КЗпП України (наказ № 20-к від 15 квітня 2002 року).

Зазначено, що довідка видана на підставі Ф №10, ОП-1Л, особової картки форми Т-2, наказів по особовому складу.

Відповідно до пояснень відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, період роботи з 17 жовтня 1979 року по 2 серпня 1984 року не враховано до загального стажу позивача, оскільки не проведена перевірка наданих нею архівних довідок, період роботи з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року у ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» - у зв`язку із тим, що згідно «Індивідуальних відомостей про застраховану особу» (Форма ОК-5) страхові внески за позивача за вказані періоди роботодавцем не сплачувалися.

Згідно довідки № 111-05 від 10 травня 2023 року, виданої Відокремленим підрозділом «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля», ОСОБА_1 працювала на ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» і їй було нарахована та сплачена заробітна плата, також було нараховано ЄСВ, за період з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року, який перераховано в ДПС.

Слід зауважити, що відповідачем всупереч приписів ст. 77 КАС України не надано жодних рішень пенсійного органу стосовно позивача, в тому числі рішення про призначення їй пенсії та про перерахунок пенсії на підставі заяви від 11 травня 2023 року (або рішення про відмову у такому перерахунку).

Відповідно до ч. 6 ст. 77 КАС України суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів.

Будучи не згодною із тим, що за результатом розгляду її заяви від 13 травня 2023 року відповідачем не було зараховано до її страхового стажу періоди роботи з 17 жовтня 1979 року по 2 серпня 1984 року та з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються цим законом.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 4 цієї ж статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як встановлено судами, трудова книжка позивача містить всі необхідні відомості щодо роботи позивача у періоди з 17 жовтня 1979 року по 2 серпня 1984 року. Записи про ці періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємства-працедавця і дефектів їх вчинення не мають, що відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 2 серпня 1985 року № 252), із змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року за № 412 (яка діяла станом на час внесення записів до трудової книжки позивача про її роботу у вказані періоди).

Слід зазначити, що зауважень щодо правильності внесення записів щодо трудової діяльності позивача спірне рішення не містить.

Отже, зазначені періоди роботи позивача мали бути зараховані відповідачем до її страхового (трудового) стажу на підставі її трудової книжки.

Стосовно посилань відповідача на те, що пенсійний орган не перевірив надані позивачем архівні довідки, суд зазначає, що вказані довідки не стосуються спірного періоду.

Крім цього, необхідність надання таких довідок виникає лише у випадках відсутності відповідних даних у трудовій книжці.

Як наслідок, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що не зарахування цих періодів до страхового (трудового) стажу позивача є протиправним, а позовні вимоги позивача в частині визнання дій відповідача щодо такого не зарахування та в частині зобов`язання відповідача зарахувати вказані періоди до її страхового стажу - підлягають задоволенню.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року.

Підпунктом 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, передбачено, що за період роботи, починаючи з 1 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 8 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абз.2 пп.3 п. 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Разом із цим згідно із ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-IV страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно зі ст. 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до довідки від 10 травня 2023 року № 111-05 у періоди з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року заробітна плата позивачу нараховувалась, єдиний соціальний внесок перераховувався в ДПС.

Докази на підтвердження перерахування ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ЄСВ до контролюючого органу (платіжні доручення, банківські виписки) суду не надані.

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка ОК-5) страхувальником, ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» (код 33621589) за період з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року заробітна плата ОСОБА_1 нараховувалась, але страхові внески не сплачувались.

Враховуючи наведене, суд висновує, що матеріалами справи не доведено сплата страхових внесків (ЄСВ) ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» щодо ОСОБА_1 за період з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року.

Разом із цим слід зазначити, що відповідно до ст. 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Отже, не виконання ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» обов`язку зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України (ЄСВ до контролюючого органу) за ОСОБА_1 за періоди з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року фактично позбавило позивача належної соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування пенсійним органом до страхового стажу особи при призначенні пенсії періоду її роботи, відносно яких відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) за наявності відомостей, які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, - не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, отже, і для зарахування зазначеного періоду до пільгового стажу особи та загального страхового стажу.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 1 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 30 липня 2019 року у справі № 373/2265/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, періоди роботи позивача з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року підлягали зарахуванню до страхового стажу позивача.

Як наслідок, окружний суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування до її страхового стажу вказаних періодів роботи та про зобов`язання пенсійного органу зарахувати ці періоди до її страхового стажу підлягають задоволенню.

Разом із цим, належним захистом порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 13 травня 2023 року із зарахуванням до її страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 17 жовтня 1979 року по 2 серпня 1984 року, з 1 травня 2020 року по 19 грудня 2022 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі № 200/2733/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 24 жовтня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук