Справа № 140/6580/23
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року ЛуцькСправа № 140/6580/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Відділ державного нагляду (контролю) у Волинській області, відповідач) про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 10 квітня 2023 року №357154.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.03.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у Волинській області було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №333885. Актом перевірки було встановлено порушення статті 53 Закону України Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі Закон № 2344-ІІІ), а саме відсутність роздруківки на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія за 17 березня 2023 року. Інших порушень актом перевірки не зафіксовано.

10.04.2023 Відділом державного нагляду (контролю) у Волинській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №357154, якою встановлено відповідальність, що передбачена абзацом шостим частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, за виконання міжнародних перевезень вантажів без документів, визначених статтею 53 Закону № 2344-ІІІ, а саме роздруківки на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія за 17.03.2023, внаслідок чого стягнуто з перевізника ОСОБА_1 штраф у розмірі 34 000 грн.

Представник позивача вказує на те, що саме на водія транспортного засобу покладений обов`язок забезпечувати безперервність роботи тахографу та роздруківки в необхідних випадках даних його роботи.

В той же час, з незрозумілих та незалежних від позивача обставин 17 березня 2023 року контрольний пристрій був вимкнений до 12:24, про що свідчить роздруківка його роботи.

Представник позивача не погоджується із вказаною постановою, оскільки відповідачем під час винесення постанови від 10.04.2023 №357154 було здійснено неправильне кваліфікування правопорушення, а саме застосовано абзац шостий частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, а не абзац одинадцятий частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

Відповідачем застосовано штраф за відсутність документів, передбачених статтею 53 Закону № 2344-ІІІ. Зазначає, що частиною 3 статті 53 Закону № 2344-ІІІ визначений вичерпний перелік документів, які повинні мати резиденти України при виконанні міжнародних перевезень вантажів.

Акт перевірки не містить відомостей про відсутність будь-якого з документів, які перелічені частиною 3 статті 53 Закону № 2344-ІІІ, а лише вказано на відсутність роздруківки на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія за 17.03.2023.

При цьому стаття 53 Закону № 2344-ІІІ містить окрему частину восьму, яка передбачає що водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

За порушення вимог частини 8 статті 53 Закону № 2344-ІІІ передбачена окрема відповідальність відповідно до абзацу 11 частини 1 статті 60 цього Закону України, а саме: управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, при прийнятті спірної постанови відповідач застосував норму права (абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ), яка не підлягає застосуванню в спірних правовідносинах, оскільки за встановлене актом порушення передбачена окрема санкція відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ.

Вважає, що вказана обставина є достатньою підставою для скасування спірної постанови.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваної постанови. Зазначає, що 17.03.2023 посадовою особою Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку від 10.03.2023 №013483 здійснено перевірку міжнародних перевезень вантажів та було зупинено та перевірено транспортний засіб марки Рено, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом, під керуванням водія ОСОБА_2 . Зазначений транспортний засіб рухався за маршрутом Україна-Польща.

За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом від 17.03.2023 №333885, яким встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 6 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, а саме: відсутня роздруківка на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія ОСОБА_2 за поточну добу - 17.03.2023.

Звертає увагу, що твердження позивача про те, що тахограф був вимкнений до 12:24 год 17.03.2023 не відповідає дійсності, оскільки на вимогу інспектора водій ОСОБА_2 надав для перевірки роздруківку даних роботи тахографа, з якої встановлено, що водій під час виконання міжнародних перевезень за маршрутом Україна-Польща використовував не свою карту водія, а водія ОСОБА_3 . Факт причетності цієї роздруківки до перевірки перевізника, в результаті якої складено акт №333885 від 17.03.2023 підтверджується часом перевірки. Так, акт перевірки №333885 від 17.03.2023 складено о 12 год 22 хв, водночас роздруківку даних роботи тахографа зроблено о 12 год 20 хв (за Київським часом), або о 10 год 20 хв за часом UTC (Всесвітній координований час).

Як підтверджується роздруківкою, зробленою під час перевірки 17.03.2023, із 00:00 год і до моменту зупинки інспектором, тахограф працював та фіксував режим роботи водія, однак не ОСОБА_2 .

Наданий позивачем детальний звіт роботи тахографа містить інформацію, що водій, рухався на транспортному засобі (ТЗ), використовуючи свою карту уже після закінчення перевірки, в період 12:48 - 13:28 год, проїхавши 31 км., і надалі знову ж таки продовжив рух не із своєю картою, а тому зазначений звіт підтверджує наявність порушення, зафіксованого інспектором в акті перевірки від 17.03.2023 №333885.

Таким чином, перевіркою було виявлено, що керування транспортним засобом здійснювалося водієм ОСОБА_2 без роздруківки на паперовому носії інформації про його ж роботу та відпочинок. Відтак, матеріалами справи, в тому числі наданим позивачем звітом роботи тахографа, підтверджено наявність порушення статті 53 Закону № 2344-ІІІ, відповідальність за яке передбачена абз. 6 частини першої статті 60 цього Закону.

Після оформлення акта перевірки спростування виявлених у ході рейдової перевірки порушень водієм жодного доказу та заперечень щодо суті порушення не було надано.

Щодо посилань позивача на неправильне кваліфікування правопорушення, то зазначає, що щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія - це тахокарти, які використовуються в аналоговому тахографі, в той же час, для цифрових тахографів, який встановлений на транспортному засобі позивача, щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія не використовуються, а необхідними є інші документи - роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водіїв, що передбачено частиною 8 статті 53 Закону № 2344-ІІІ.

Таким чином, роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водіїв є документом, передбаченим статтею 53 Закону № 2344-ІІІ, необхідним для виконання міжнародних перевезень для усіх перевізників (і резидентів, і нерезидентів) та видів перевезень (і пасажирських, і вантажних), які використовують у своїх ТЗ цифровий тахограф. Вважає, що даний документ можна назвати загальнообов`язковим при виконанні міжнародних перевезень ТЗ, обладнаним цифровим тахографом. Інші документи, наведені в частинах 3, 4, 5, 6 статті 53 Закону № 2344-ІІІ є спеціальними для кожного з видів перевезень (вантажних/пасажирських) та особи перевізника (резидент/нерезидент).

З урахуванням наведеного вважає, що ФОП ОСОБА_1 надавала послуги з перевезення вантажів без оформлення усіх документів, які передбачені статтею 53 Закону № 2344-ІІІ, у зв`язку з чим позивача було притягнуто до адміністративно-господарської відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34 000 грн.

У відповіді на відзив та у додаткових поясненнях представники сторін підтримали свої доводи позовних вимог та заперечень щодо позову відповідно.

Додатково представник позивача у клопотанні про долучення доказів надає докази витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

Інших заяв по суті справи від учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 10.03.2023 №013483 посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області проведено рейдову перевірку (місце перевірки: 127 км а/д Н-22; дата і час: 17.03.2023, 12:22 год) транспортного засобу марки Рено, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом, що належать на праві власності ОСОБА_1 відповідно до свідоцтв НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 від 28.02.2023, під керуванням водія ОСОБА_2 , про що складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 17.03.2023 №333885.

Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) №054560 від 16.03.2023 зазначений транспортний засіб здійснював міжнародне перевезення вантажів за маршрутом Україна-Польща.

Вказаним актом рейдової перевірки зафіксовано здійснення резидентом України міжнародних перевезень вантажів за відсутності документів, передбачених статтею 53 Закону № 2344-ІІІ, а саме: відсутня роздруківка на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія ОСОБА_2 за поточну добу, за 17.03.2023, відповідальність за які передбачена абзацом шостим частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ - здійснення резидентом України міжнародних перевезень пасажирів без документів, визначених статтею 53 Закону № 2344-ІІІ. Акт перевірки підписаний водієм ОСОБА_2 без зауважень.

Відповідач надіслав позивачу рекомендованим листом повідомлення від 22.03.2023 №18387/22/24-23 про розгляд 10.04.2023 з 10 по 12 годину справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, виявлених під час рейдової перевірки.

Постановою начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області від 10.04.2023 №357154 у зв`язку з виконанням міжнародних перевезень без документів, визначених статтею 53 Закону № 2344-III, а саме роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія за 17.03.2023, відповідальність за яке передбачена абзацом шостим частини першої статті 60 Закону № 2344-III, до перевізника ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 34 000,00 грн.

Ця постанова є предметом оскарження.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон №2344-III, який визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до частин сьомої, чотирнадцятої статті 6 Закону №2344-ІII центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 1, абзацом першим пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Абзацом третім пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року №592 Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Волинській області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року №196-р Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби, зокрема Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, реорганізувавши шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Волинській області та Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2021 року №1579-р Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті утворено відділи державного нагляду (контролю) у Волинській, Тернопільських областях.

Відповідно до статті 1 Закону №2344-ІII рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт; автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі Порядок №1567).

Згідно з пунктами 2, 12 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

У пункті 15 Порядку №1567 визначений виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання вантажних перевезень перевіряється: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм вимог Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно з пунктами 20, 21 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

З акта перевірки слідує, що при здійсненні 17.03.2023 року міжнародного перевезення вантажу транспортним засобом, належним автомобільному перевізнику ОСОБА_1 , у водія ОСОБА_2 під час рейдової перевірки відсутня роздруківка на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія за поточну добу, за 17.03.2023, що є порушенням статті 53 Закону № 2344-ІII.

Статтею 53 Закону № 2344-ІII визначено вимоги до організації міжнародних перевезень пасажирів і вантажів.

Так, частиною третьою статті 53 Закону № 2344-ІII установлено, що при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої тахографи (частина сьома статті 53 Закону №2344-ІII).

Відповідно до частини восьмої статті 53 Закону №2344-ІII водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

За змістом статті 34 Закону № 2344-ІII автомобільний перевізник повинен серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Отже, аналіз наведених положень Закону № 2344-ІII дає підстави для висновку, що автомобільні перевізники мають обов`язок забезпечити, а водії пред`явити особам, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства про автомобільний транспорт, документи, на підставі яких здійснюються міжнародні перевезення. Крім того, на водіїв покладається обов`язок допускати до перевірки тахографів посадових осіб Укртрансбезпеки, надавати їм тахокарти, а також у разі, якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздрукувати інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт установлена статтею 60 Закону №2344-ІII. Так, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац шостий частини першої); управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац одинадцятий частини першої).

Спірною постановою від 10.04.2023 року №357154 до перевізника ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф згідно з абзацом шостим частини першої статті 60 Закону №2344-ІII, тобто, за виконання міжнародних перевезень вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону (правова підстава); фактичною підставою (обставиною) є відсутність у момент перевірки роздруківки на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія ОСОБА_2 за 17.03.2023.

Суд наголошує, що перелік документів, наявність яких при виконанні міжнародних перевезень вантажів є обов`язковими для резидентів України, наведено у частині третій статті 53 Закону №2344-ІII і він є вичерпним. Суд погоджується із відповідачем, що перевізник повинен забезпечити наявність таких документів під час виконання міжнародних перевезень та додержання вимог статті 53 цього Закону перевіряється під час рейдової перевірки, тобто, на вимогу працівників Укртрансбезпеки документи повинні пред`явити водій.

Приписи частини восьмої статті 53 Закону № 2344-ІІІ встановлюють спосіб проведення перевірки виконання під час міжнародних перевезень пасажирів та вантажів режиму праці та відпочинку водіїв, а саме водії транспортних засобів зобов`язані: 1) допускати до перевірки тахографів посадових осіб Укртрансбезпеки; 2) надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв тахокарти; 3) якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздрукувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.3 розділу Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року №385 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за №946/18241, далі - Інструкція №385), цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України Про автомобільний транспорт, Про дорожній рух. Ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Згідно з пунктом 1.4 розділу І Інструкції №385 терміни у ній вживаються у такому значенні: картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Пунктом 3.3 розділу ІІІ Інструкції №385 передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до пункту 3.5 розділу ІІІ Інструкції №385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Також суд зазначає, що 11 жовтня 2005 року набув чинності Закон України від 07 вересня 2005 року №2819-IV Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР). 20 грудня 2010 року набрала чинності Поправка №6 до ЄУТР у частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт - надання Бланка підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Не є спірною та обставина, що транспортний засіб, марки Рено, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом, що належать на праві власності ОСОБА_1 відповідно до свідоцтв НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 від 28.02.2023, яким 17.03.2023 здійснювалося міжнародне перевезення вантажів, обладнаний цифровим тахографом. Під час перевірки не встановлено відсутність картки водія. З матеріалів справи слідує, що під час рейдової перевірки здійснено роздруківку даних роботи водія з тахографа (долучено до акта перевірки), метою якою є підтвердження дотримання водіями режиму праці та відпочинку, однак на вимогу інспектора водій ОСОБА_2 надав для перевірки роздруківку даних роботи тахографа, з якої встановлено, що даний водій під час виконання міжнародних перевезень за маршрутом Україна-Польща використовував не свою карту водія, а водія ОСОБА_3 . Факт причетності цієї роздруківки до перевірки перевізника, в результаті якої складено акт №333885 від 17.03.2023 підтверджується часом перевірки. Так, акт перевірки №333885 від 17.03.2023 складено о 12 год 22 хв, водночас роздруківку даних роботи тахографа зроблено о 12 год 20 хв (за Київським часом), або о 10 год 20 хв за часом UTC (Всесвітній координований час). Як підтверджується роздруківкою, зробленою під час перевірки 17.03.2023 року, із 00:00 год і до моменту зупинки інспектором, тахограф працював та фіксував режим роботи водія, однак не ОСОБА_2 .

Наданий позивачем детальний звіт роботи тахографа містить інформацію, що водій, рухався на транспортному засобі (ТЗ), використовуючи свою карту уже після закінчення перевірки, в період 12:48 - 13:28 год, проїхавши 31 км., а тому даний документ не спростовує факт відсутності роздруківки з тахографа даних роботи та відпочинку водія ОСОБА_2 на момент проведення рейдової перевірки, тобто станом на 17.03.2023 о 12:22 год.

Отже, слід дійти висновку про відсутність даних під час рейдової перевірки стосовно підтвердження дотримання режиму праці та відпочинку водія за період з 00:00 год і до моменту зупинки інспектором 17.03.2023, які мають бути зафіксовані тахографом (у випадку несправності цифрового тахографа чи пошкодження картки дані записуються від руки на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у тахографі).

Наведене, на думку суду, є порушенням вимог Закону №2344-ІІІ, ЄУТР, Інструкції №385.

Пунктами 25, 26 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За змістом пункту 27 Порядку №1567 за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Позивачем не доведено, що на час рейдової перевірки було дотримано встановлених законодавством України в сфері автомобільного транспорту норм, однак суд вважає, що відповідальність за таке порушення передбачена абзацом одинадцятим частини першої статті 60 вказаного Закону, а не абзацом шостим.

Зазначеними нормами статті 60 Закону №2344-ІІІ передбачено кваліфікацію різних за своїм складом порушень: відсутність документів, передбачених статтею 53 Закону, та порушення вимог використання тахографа, у тому числі без щоденних даних режимів праці та відпочинку. У першому випадку порушення за умови його доведеності тягне за собою накладення адміністративно-господарського штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в другому - штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд наголошує, що під час рейдової перевірки не встановлено відсутність одного з документів, передбачених частиною третьою статті 53 Закону № 2344-ІІІ для міжнародних вантажних перевезень. Однак під час судового розгляду справи не спростовано порушення інших вимог Закону № 2344-ІІІ на момент перевірки: відсутності роздруківки з тахографа даних роботи та відпочинку водія ОСОБА_2 з 00:00 год і до моменту зупинки інспектором 17.03.2023.

Суд повторює, що режим праці та відпочинку водія підтверджується щоденними реєстраційними листками режимів праці та відпочинку водія (тахокарти), роздрукованою з цифрового тахографу на паперовому носії інформацією про роботу та відпочинок водіїв. На думку суду, таке порушення слід кваліфікувати як управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку (щоденних даних про роботу та відпочинок водія), відповідальність за яке передбачена абзацом одинадцятим частини першої статті 60 вказаного Закону.

Законодавець визначив окрему відповідальність за порушення порядку використання контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень, а тому застосування штрафної санкції за відсутність документів, що фіксують режим праці та відпочинку водіїв у трактуванні порушення абзацу шостого частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ є помилковим.

Застосування відповідачем абзацу шостого частини першої статті 60 вказаного Закону не відповідає складу виявленого порушення, а тому постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області від 10 квітня 2023 року №357154 не може вважатися правомірною та підлягає скасуванню.

Інші доводи сторін не змінюють цих висновків суду.

Таким чином, за обставин цієї справи та на підставі аналізу норм чинного законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов переконання про задоволення позову.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 858,88 грн, що підтверджується квитанціями про сплату №12211 від 13.04.2023, №31784 від 18.04.2023.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті, територіальним підрозділом якої є відповідач, судовий збір у сумі 858,88 грн.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 269 Рішення у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається із доданих письмових доказів (договору про надання правової допомоги від 10.04.2023, додаткової угоди до цього договору від 10.04.2023, актом приймання-передачі виконаних робіт №1 від 14.06.2023, платіжною інструкцією №306 від 12.04.2023), позивач сплатила Адвокатському об`єднанню Юридична фірма Вілеон кошти в загальній сумі 4000,00 грн на оплату правової допомоги, яка відповідно до акта приймання-передачі виконаних робіт №1 від 14.06.2023 складається з: аналізу законодавства, судової практики та документів замовника (2 год) 1000 грн; остаточне узгодження правової позиції з клієнтом (1 год) 500 грн; складання та направлення на адресу суду та відповідача позовної заяви (3 год) 1500 грн; складання та направлення на адресу суду відповіді на відзив (1 год) 500 грн; складання та направлення на адресу суду та відповідача клопотання про долучення доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу (1 год) 500 грн, всього (8 год) 4000 грн.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Крім того, враховуючи вимоги статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Таким чином, з наведеної правової позиції слідує, що суд вправі зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката як за клопотанням сторони, так і з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

На думку суду, заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною, а тому, враховуючи предмет спору, незначну складність справи та виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що аналіз законодавства, судової практики та документів замовника, остаточне узгодження правової позиції з клієнтом, складання та направлення на адресу суду та відповідача клопотання про долучення доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу включається до витрат, пов`язаних зі складанням позовної заяви, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, а тому дані витрати повинен понести позивач.

Отже, враховуючи вищевикладене, за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті, територіальним підрозділом якої є відповідач, необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 858,88 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн, всього 2858,88 грн судових витрат.

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 10 квітня 2023 року №357154.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 14, ідентифікаційний код юридичної особи 39816845) судові витрати у сумі 2858,88 грн (дві тисячі вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Відділ державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (43020, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Підгаєцька, будинок 3).

Суддя В.Д. Ковальчук