Справа № 280/6556/23
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 жовтня 2023 року Справа № 280/6556/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_4 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання (для листування): АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000,00 грн. за період з 01.12.2022 по 03.04.2023 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 . юридична адреса: АДРЕСА_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання (для листування): АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серп НОМЕР_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000,00 грн. за 01.12.2022 по 03.04.2023 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15.03.2023 року №9 згідно мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, призваний військовою частиною НОМЕР_2 . З 17.06.2023 по 01.12.2022 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в с. Успенівка Пологівського району Запорізької області, с. Першотравневе Синельниківського району Дніпропетровської області. Тобто, перебував на ліні зіткнення з російськими окупантами. Під час виконання бойового завдання позивач отримав травму: мультирезистентний туберкульоз верхньої частки правої легені (інфільтративний). Менінгоенцефаліт. Відповідно до свідоцтва про хворобу №1790 вказано, що ОСОБА_1 з 01.12.2022 по 03.04.2023 перебував на лікування у зв`язку зі травмою. Зокрема, 01.12.2022 - 11.12.2022 госпіталізований у Запорізький військовий шпиталь: у зв`язку з розвитком менінгіту переведений у ВНП «ОІКЛ» ЗОР, де знаходився 11.12.2022 - 12.12.2022; з 12.12.2022 переведений у ВЛТ №2 ВНП «ЗРФКЛДЦ» ЗОР, де перебував до 03.04.2023. Відповідно до витягу з протоколу засідання 18 Регіональної ВЛК за №2992 від 06.07.2023 встановлено, що травма ОСОБА_1 пов`язана із захистом Батьківщини. Відповідно до висновку МСЕК ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю, внаслідок війни другої групи. Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 05.04.2023 за №95 та наказу командира військової частини від 03.04.2023 №43-РС старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби з виключенням з військового обліку через непридатність до військової служби. Однак, 08.08.2023 позивачу стало відомо про те, що за період стаціонарного лікування з 01.12.2022 по 03.04.2023 не отримував додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Не виплату військовою частиною додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень за період 01.12.2022 по 03.04.2023, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», на думку позивач вважає протиправною, оскільки він як військовослужбовець за мобілізацією виконував бойові завдання на лінії зіткнення та на вказаній лінії отримав травму, яка пов`язана зі захистом Батьківщини, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.08.2023 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів перебування ОСОБА_1 на лікуванні до 03.04.2023.

30 серпня 2023 року до суду надійшли заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 04.09.2023 відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

16 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_2 в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем. З огляду на те, що позивач, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , під час виконання військового обов`язку не отримував травмування (поранення, контузію, каліцтво), а здобув захворювання, підстави для застосування норм п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та п. 10, п. 11 Розділу XXXIV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, відсутні. Таким чином, військова частина НОМЕР_2 , під час вирішення питання виплати додаткової винагороди позивачу, передбаченої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у повній відповідності до п. 10, п. 11 Розділу XXXIV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, забезпечила правовий порядок, як того вимагає абз. 2 ст. 19 Конституції України. Також, відповідач звертає увагу суду на те, що позивач, спотворюючи факти, вводить суд в оману стосовно наявності підстав для нарахування та виплати йому додаткової винагороди, передбаченої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку із захворюванням, протиправно та необґрунтовано називаючи це травмою. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Позивача 18.10.2023 надано до суду відповідь на відзив в якій останній наголошує, що він має право на отримання додаткової винагороди за час перебування на лікуванні саме у розмірі, передбаченому за безпосередню участь у бойових діях, оскільки його було госпіталізовано з лінії зіткнення. Необхідною умовою для отримання додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн. є не лише перебування військовослужбовця в районах проведення воєнних (бойових) дій, необхідним є саме взяття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Позивач наголошує, що матеріали справи містять відомості про те, що ОСОБА_1 перебував на позиції та приймав участь в забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, де й отримав захворювання, які в подальшому привели до непоправного зменшення здоров`я. Також, позивач просить суд залишити без розгляду відзив відповідача у зв`язку із тим, що відповідачем на підтвердження направлення примірника відзиву позивачу не надано опису вкладення до поштового відправлення.

Згідно з положеннями статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 згідно наказу командира Військової частини від 15.03.2022 № 9 (по стройовій частині) зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_5 та на всі види забезпечення.

Відповідно даних довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у звязку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 05.04.2023 № 581, виданої Військовою частиною НОМЕР_2 , ОСОБА_2 з 15.03.2022 по 17.06.2022, з 19.07.2022 по 01.12.2022 бав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у звязку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в с. Успенівка Пологівського району Запорізької області, с. Першотравневе Сінельніковського району Дніпроперовської області.

Згідно виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3916 КНП «Обласна інфекційна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради ОСОБА_1 з 02.12.2022 по 11.12.2022 перебував в амбулаторно-поліклінічному закладі, а з 11.12.2022 по 12.12.2022 направлений у стаціонар. Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): позалікарняна правобічна нижньодольова пневмонія, кат. 3, ДН0 (туберкульоз легень); серозний менінгіт не уточненої етіології, середньої важкості.

У відповідності до виписки ВЛТ № 2 КНП «Запорізький регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» Запорізької обласної ради ІХ№ 332від 03.04.2023 ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 12.12.2022 по 30.04.2023, л/дн-112. Клінічний діагноз: МЛС-ТБ(12.12.2022) інфільтративний в/частки правої легені Дестр- МБТ+ МГ+ Риф-гТМЧ(Н) м- К+ фТМЧ (НR) Резист-(АmLfxMfxBdqLzdCfzDlm) ПЗТБ менінгоенцифаліт Гіст0 (ВДТБ) Ког4(2022).ЛН Іст.

Як вбачається зі свідоцтва про хворобу № 1790 15 лютого 2023 року гарнізонна військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_6 провела огляд позивача з метою визначення ступеня придатності до військової служби. В пункті 12 «Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва» свідоцтва про хворобу № 1790 вказано: мультирезистентний туберкульоз (12.12.2022 року) верхньої частки правої легені (інфільтративний). Дестр(-), МБТ (+), М(-), МГ (+), Ріф (+), гТМЧ (ізоніазід) К(+) фТМЧ (ізоніазід, рифампіцин), гіст (0). Захворювання, ТАК, пов`язане із проходженням військової служби. У пункті 13 свідоцтва про хворобу № 1790 «Постанова ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю тощо» зазначено: на підставі статті 2-а графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, протокол № 2992 від 06.07.2023, захворювання солдата ОСОБА_1 , 1988 р.н., «Мультирезистентний туберкульоз (12.12.2022) верхньої частки правої легені (інфільтративний). Дестр(-), МБТ (+), М(-), МГ (+), РІФ (+), гТМЧ (ізоніазід) К(+) фТМ4 (ізоніазід, рифампіцин), ОСОБА_3 вперше діагностований туберкульоз. Ког4 (2021 рік), що підтверджується медичними та військово-обліковими документами, - ЗАХВОРЮВАННЯ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНЕ ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ. Постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювань у свідоцтві про хворобу від 15.02.2023 № 1790, виданого в/ч НОМЕР_6 , з урахуванням додаткових документів, - відмінити.

Наказом Командира Військової частини НОМЕР_7 (по особовому складу) від 03.04.2023 № 43-РС старшого солдата ОСОБА_1 старшого стрільця механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти НОМЕР_8 окремого батальйону територіальної оборони звільнено із займаної посади та призначено стрільцем санітаром механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти НОМЕР_8 окремого батальйону територіальної оборони, ВОС-100915/658А.

Згідно витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 05.04.2023 № 95 (по стройовій службі) старшого солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_7 (по особовому складу) від 03.04.2023 № 43-РС з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), з 05.04.2023 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та знято з усіх видів забезпечення.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Суд, оцінивши повідомлені сторонами обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою-другою статті 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 06 липня 1999 року №8-рп/99, зауважив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

За приписами статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, строк дії якого продовжується і на момент розгляду справи.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Абзацом 4 пункту 1 Постанови №168 в редакції, чинній на час дії спірних правовідносин, установлено, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацом 5 пункту 1 Постанови №168, установлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується винагорода.

Згідно з пунктом 9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Як встановлено судом з матеріалів справи позивач у період з 01.12.2022 по 03.04.2023 (з 01.12.2022 по 11.12.2022 амбулаторно, а з 11.12.2022 по 03.04.2023 стаціонарно) з діагнозом: туберкульоз легень; серозний менінгіт. Відповідно витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, протокол № 2992 від 06.07.2023, захворювання позивача, пов`язане із захистом Батьківщини.

Водночас, позивачем жодним чином не підтверджено, що у період з 01.12.2022 по 03.04.2023 він знаходився на лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку саме з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, як того вимагає Постанова №168.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом, який не пов`язаний з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) під час захисту Батьківщини.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, наявними матеріалами справи не підтверджено допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000,00 грн. за період з 01.12.2022 по 03.04.2023 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 24 жовтня 2023 року.

Суддя О.О. Артоуз