Справа № 420/18827/23
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №94 від 11.07.2023 року про відмову ОСОБА_1 , в призначенні пенсії за вислугу років;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , до спеціального стажу період роботи у ТОВ «Новолог» на посаді докера-механізатора з 11.10.2017 по 30.06.2023 роки;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років згідно пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - з 03.07.2023 року.

Ухвалою суду від 31.07.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з перебуванням судді Токмілової Л.М. у відпустці у період з 21.09.2023 року по 06.10.2023 року, суд здійснює розгляд справи після виходу з відпустки.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно по пункту «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ. За принципом екстериторіальності було визначено орган, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області було відмовлено позивачу, мотивуючи це пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пунктом «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». На думку позивача, спірним є рішення саме в тому вигляді, в якому його отримав, тому вважає рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на власний розсуд трактує та викладає окремі приписи законодавства, а у своєму рішенні не зазначив підстави для відмови в призначенні пенсії за вислугу років.

15.08.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що право на призначення пенсії за вислугу років мають особи, які мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення пенсії згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення». Загальний стаж з поданих документів позивача складає 39 років 1 місяць 24 дні, а стаж за вислугу років - 14 років 5 місяців 1 день. Тобто відмова була у зв`язку відсутністю спеціального стажу у розмірі 20 років станом на 11.10.2017 року.

21.08.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зауважує, що у відзиві Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області викладається лише зміст спірного рішення, а заперечення щодо доводів та аргументів позовних вимог відсутні.

28.08.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить суд звернути увагу, що право на пенсію за вислугу років згідно зі статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначається з урахуванням вимог щодо вислуги років та стажу, що були передбачені законодавством на 11.10.2017. Згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу страховий стаж позивача становить 39 років 01 місяць 24 дні. Спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017, складає 14 років 05 місяців 01 день. На підставі викладеного, права на пенсію за вислугу років позивач не має, оскільки відсутній спеціальний стаж роботи станом на 11.10.2017 року не менше 20 років. Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області є правомірним, а позовні вимоги позивача необґрунтованими та не підтверджені будь-якими доказами.

30.08.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вважає, що наданий Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області відзив на позов взагалі не містить конкретних заперечень щодо наведених у позові обставин та правових підстав позову. Будь-яких доказів щодо правомірності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у відзиві не надано. При цьому у відзиві не спростовано жодного з наведених у позові доводів та аргументів на підтримку позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , звернувся із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області. За принципом екстериторіальності заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

11.07.2023 року рішенням №94 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовлено позивачу у призначені пенсії за вислугу років. У відмові посилається на пункт 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункт «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У рішенні зазначено, що вік заявника на дату звернення складає 57 років, страховий стаж позивача становить 39 років 01 місяць 24 дні. Спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років складає 14 років 05 місяців 01 день, за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Новолог» видано довідку №393 від 30.06.2023 року ОСОБА_1 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Довідкою №393 від 30.06.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день у ТОВ «Новолог», у періоди з 11.04.2003 року по 30.06.2023 року, виконував вантажно-розванатажувальні роботи в морському торгівельному порту за професією механізатор (докер-механізатор) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах. Як вбачається з довідки, в період з 11.04.2003 року по 30.06.2023 року позивач працював на посаді докера-механізатора та має спеціальний стаж 20 років 02 місяці 20 днів.

Крім того, в матеріалах справи, міститься Акт складений за результатами проведення перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області, який підтверджує період роботи позивача з 11.04.2003 року по 30.06.2023 року на посаді докера-механізатора.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі по тексту - Закон №1058-ІV).

Право громадян України на державне пенсійне забезпечення гарантується Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі по тексту - Закон № 1788-XII)

За приписами ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058-ІV.

Так, згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно положень статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до змісту статті 52 вказаного Закону, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутрішньоміського сполучення).

Відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України №1788-XII (в редакції на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії) механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, мають право на пенсію за вислугу років після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

Аналіз зазначеної норми свідчить, що позивач має право на пенсію за вислугу років, як особа, що працювала докером-механізатором, за наявності двох сукупних умов: досягнення віку 55 років та наявність відповідного стажу роботи.

Спірним питанням у даній справі є незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області періоду роботи позивача з 11.10.2017 по 30.06.2023 роки.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УШ, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів «України» від 24 грудня 2015 року № 911-УШ.

Положення вказаних вище пунктів закону, що визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

Суд при вирішенні оскаржуваних правовідносин керується рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019.

Предметом розгляду Конституційного Суду України в даній справі було визнання неконституційними змін внесених до Закону України «Про пенсійне забезпечення», Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УШ та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Змінами, внесеними Законом № 213 до оспорюваних положень Закону № 1788, підвищено на п`ять років вік виходу на пенсію для жінок, зайнятих на визначених пунктами "а", "б", "в", "г", "д" статті 55 Закону № 1788 роботах; підвищено на п`ять років загальний стаж роботи, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, для категорій працівників, визначених пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "є" статті 55 Закону № 1788; підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "д", "е", "ж" статті 55 Закону № 1788.

Законом № 911 встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме:

1) 50 років - для працівників льотного і льотно-випробного складу (пункт "а" статті 54 Закону № 1788) відповідно до переліку посад, затвердженого в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України;

2) 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт "е" статті 55 Закону № 1788) за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України;

3) 55 років - для артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів (пункт "ж" статті 55 Закону № 1788) за переліком та у порядку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи зазначене, Конституційним судом України визнано неконституційними внесені зміни, зокрема, до п. г ст. 55 Закону України № 1788-ХІІ в частині підвищення на п`ять років загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, як для чоловіків так і жінок; підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні позивачці пенсії за вислугою років відповідно до пункту "г" статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.

Також норма абзацу 2 п.16 розділу ХV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1058-1V, згідно якої положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (станом на 11.10.2017 року) мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії також неконституційною не визнавалась.

Відтак, при визначенні права особи на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону №1788-XII, пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV має враховуватися спеціальний стаж роботи особи станом на 11 жовтня 2017 року.

Суд зазначає, що відповідач відмовляючи у задоволенні заяви про призначення позивачу пенсії, також зазначив, що у позивача станом на 11 жовтня 2017 року недостатньо спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії.

Так, згідно поданих позивачем документів загальний страховий стаж становить 39 років 1 місяці 24 день, спеціальний стаж 14 років 05 місяців 01 днів.

Разом з тим, Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», що набув чинності 11 жовтня 2017 року, Закон № 1058-IV доповнений новим розділом XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Також, Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:

"До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

Суд зазначає, що враховуючи положення п.2-1 та п.16 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років згідно положень пункту «г» статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.

Схожу за своїм змістом правову позицію, щодо можливості призначення пенсії особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року, викладено у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 року у справі № 440/1286/20.

За таких обставин суд доходить висновку, що спеціальний стаж позивача станом на 11.10.2017 року, тобто на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", становив - 14 років 05 місяців 01 днів, тобто ОСОБА_1 не мав необхідного спеціального стажу у розмірі не менше 20 років, а отже рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області є таким, що відповідає приписам чинного пенсійного законодавства.

Доводи позивача, що його стаж на посаді докера-механізатора складає понад 20 років, та набутий за період з 11.10.2003 року по 30.06.2023 року, на підтвердження чого позивачем до управління було надано відповідні уточнюючі довідки, що підтверджують особливі умови праці, суд вважає такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права з підстав викладених вище, оскільки при визначенні права особи на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону №1788-XII, пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV має враховуватися спеціальний стаж роботи особи станом на 11 жовтня 2017 року.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Абзацами першим і другим пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з абзацами першим і другим пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.04.2020 у справі № 648/1613/17.

Суд встановив, що згідно із записами трудової книжки позивача він працював на посаді докера-механізатора з 10.03.2003 року по 30.06.2023 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Новолог».

Факт роботи позивача на посаді докера-механізатора, також підтверджується за період з 11.04.2003 року по 30.06.2023 року Довідкою ТОВ «Новолог» №393.

З огляду на вищезазначене суд прийшов до висновку, що записами трудової книжки позивача, довідкою ТОВ «Новолог» №393 страховий стаж позивача на посаді докера-механізатора, що зараховується до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років не відповідає вимогам п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки з 11.04.2003 року по 11.10.2017 року спеціальний стаж становить 14 років 06 місяці 01 днів.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги не належать до задоволення.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд. 83-а, м. Чернігів, 14005, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.

.