Справа № 160/290/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 160/290/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 )

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 року (головуючий суддя Савченко А.В.)

в адміністративній справі №160/290/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ), начальника 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенанта ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 03.01.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - начальник 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенант Крайник Ірина Володимирівна, просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, від 14.12.2022 р., що прийняте стосовно ОСОБА_3 регіональним управлінням Державної прикордонної служби України в особі її службової особи - начальника 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 регіонального управління Державної прикордонної служби України лейтенанта ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України (службових та посадових осіб) утриматись від відмови ОСОБА_1 у перетинанні державного кордону України за умови пред`явлення ОСОБА_1 посвідчення про приписку із відміткою про право на відстрочку від призову та відповідної довідки територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є студентом Університету ім. Лазарського (м.Варшава). Позивач має посвідчення про приписку, згідно з яким був приписаний до призовної дільниці Ленінського району Дніпропетровської області Ленінського районного військового комісаріату (зараз - Новокодацький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки). Згідно з даними вказаного посвідчення про приписку має право на відстрочку від призову відповідно до ч. 9 ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Також, право на виїзд за кордон підтверджується довідкою для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти. Прямуючи на навчання, здійснив спробу перетинання державного кордону України із Республікою Польща у міжнародному автомобільному пункті пропуску «Смільниця». Маючи із собою вищезазначені документи, які підтверджують право на перетинання кордону, останньому було у цьому відмовлено. Відмова у перетинанні кордону оформлена у вигляді оскаржуваного акта індивідуальної дії - рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, від 14.12.2022 р. що прийняте Західним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України в особі її службової особи - начальника 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 регіонального управління Державної прикордонної служби України лейтенанта І.В. Крайник, у зв`язку із Законом України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року» громадянина України ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, за відсутності підстав на право перетинання державного кордону, так як вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон. Позивач вважає рішення відповідача протиправним, оскільки ним було надано до пункту пропуску всі необхідні документи для підтвердження права на перетинання державного кордону. В рішенні відповідача не зазначено конкретних документів, які не були подані позивачем і які є необхідними для перетинання державного кордону. Також просив стягнути витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 року замінено відповідача - Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України на НОМЕР_2 прикордонний Карпатський загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 року виключено зі складу учасників справи третіх осіб: начальника 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби» ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенант ОСОБА_2 .

У якості другого відповідача залучено начальника 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби» ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенант ОСОБА_2 до участі у справі №160/290/23,.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), яке прийнято начальником 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) лейтенантом ОСОБА_2 від 14.12.2022 р. про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку ОСОБА_1 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що в оскаржуваному рішенні всупереч затвердженій формі не зазначено підстав відмови в перетинанні державного кордону України громадянину України. Отже, рішення від 14.12.2022 р. про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено законодавчо визначеної підстави для тимчасового обмеження позивачу права на виїзд з України, не зазначено документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, які позивач не зміг надати на паспортний контроль. Відтак, дійшов висновку, що рішення 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), яке прийнято начальником 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби» ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенантом ОСОБА_2 від 14.12.2022 р. про відмову в перетинанні громадянину України, який досяг 16-річного віку ОСОБА_1 , прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачений законодавством України, та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання утриматись від відмови ОСОБА_1 у перетинанні державного кордону України за умови пред`явлення ОСОБА_1 посвідчення про приписку із відміткою про право на відстрочку від призову та відповідної довідки територіального центру комплектування та соціальної підтримки, суд зазначив, що прийняття судом рішення про утримання від відмови у перетинанні державного кордону України за умови пред`явлення позивачем посвідчення про приписку із відміткою про право на відстрочку від призову та відповідної довідки територіального центру комплектування та соціальної підтримки без перевірки документів та встановлення їх достатності, їх дійсності та приналежності відповідній особі для перетинання кордону України може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону. Таким чином, наявність чи відсутність усіх підстав для перетину кордону відповідач має з`ясувати при новому перетині кордону. Зауважив, що рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 31.10.2022 р. №2010 прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому є правомірним.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд першої інстанції вказав, що позивачем не доведено понесення в рамках цієї справи витрат на адвоката.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач, 7 прикордонним Карпатським загоном Державної прикордонної служби України (військовою частиною НОМЕР_1 ) (відповідачем-1) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти. Відповідно до пункту 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Станом на час виникнення спірних правовідносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежено законодавством. Право на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації та право на перетинання державного кордону в умовах воєнного стану під час мобілізації є різними за своєю правовою природою та законодавчим регулюванням. Позивачем не було надано належним чином оформлені документи, що підтверджують наявність підстав для перетинання державного кордону України, у зв`язку з чим було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України. Зауважує, що довідка від 13.10.2022 №2/3681 не передбачена законодавством України і не може бути застосована для підтвердження відстрочки від призову на військову службу та інших не передбачених законодавством України цілей.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Ленінським РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області від 23.12.2013 р.

ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_4 від 13.12.2018 р.

У вищеозначеному паспорті громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_4 від 13.12.2018 р. ОСОБА_1 має візу щодо перебування у Республіці Польщі.

Відповідно до посвідчення про приписку № НОМЕР_5 ОСОБА_1 приписаний до призивної дільниці Ленінського району Дніпропетровської області 24.01.2014 р.

Згідно з даними вказаного посвідчення про приписку у розділі «Результати призову» має право на відстрочку від призову відповідно до ч.9 ст.17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до 01.04.2023 р.

Відповідно до довідки Новокодацького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для виїзду за кордон здобувачів фахової перед вищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти від 13.10.2022 р. №2/3681, яка видана ОСОБА_1 в тому, що він відповідно до ст. ч.9 ст.17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації. Заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном не має.

Також в матеріалах справи наявне міжнародне посвідчення ОСОБА_1 S04J.

Відповідно до довідки університету ім.Лазарського від 22.07.2022 р. про прийняття іноземця на стаціонарне навчання засвідчує, що він був прийнятий на строк з 01.10.2022 р. по 30.09.2024 р. на стаціонарне навчання другого ступеню на напрямку Міжнародний бізнес та економіка на умовах оплати і продовжує навчання на першому семестрі. Підготовка на стаціонарному навчанні розпочинається 01.10.2022 р.

Відповідно до довідки університету ім.Лазарського від 22.07.2022 р. №615324/2107/2022 інформовано, що ОСОБА_1 , власник паспорта НОМЕР_4 , прийнятий на перший рік навчання II ступеня стаціонару на Відділення економіки і менеджменту на факультет Міжнародного Бізнесу та Економіки (Британський та польський ступені) в Університеті імені Лазарського. Заняття розпочинаються 01.10.2022 р, і завершуються 30.09.2024 р. Оплата за семестр навчання здійснена. Зважаючи на зазначене вище, просили видати візу ОСОБА_1 з 26.09.2022 р. з метою забезпечення студентові можливості брати участь в Інтеграційній Програмі для іноземців, організованій ОСОБА_4 .

За результатами розгляду пред`явлених позивачем документів, начальником 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби» ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення від 14.12.2022 р. про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку.

Зі змісту оскаржуваного рішення від 14.12.2022 р. про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, вбачається, що у зв`язку із Законом України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р., позивача тимчасово обмежено у праві виїзду з України за відсутності підстав на право перетинання державного кордону, так як він не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

На оскаржуване рішенні ОСОБА_1 письмово зазначив, що із відмовою не погоджується. Крім того, зазначив, що надав такі документи: студентська віза №103005562, приписне свідоцтво з відстрочкою, довідку від 13.10.2022 р. №2/3681, перекладені та нотаріально посвідчені довідки про зарахування на навчання, довідку про прийняття іноземця на стаціонарне навчання, міжнародне студентське посвідчення, квитанцію про сплату навчання.

Позивач вважає протиправним рішення відповідача.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про прикордонний контроль» №1710-VI від 05.11.2009 року, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» №3857-XII від 21.01.1994 р., Закону України «Про правовий режим воєнного стану» №389-VIII від 12.05.2015 року, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII, норми Правил перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» №1710-VI від 05.11.2009 року.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» (№1710-VI) пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» (№1710-VI) іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах 1, 3 статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.

Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону.

Таке рішення набирає чинності невідкладно.

Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках.

Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» №3857-XII від 21.01.1994 р.

Згідно статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (№3857-XII) громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (№3857-XII) встановлено підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України.

Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли:

1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;

3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;

4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;

5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду;

10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Отже, що вищевказані підстави для тимчасового обмеження громадян у виїзді за межі території України функціонують за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.

Одним із таких правових режимів є правовий режим воєнного стану, який введено в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» №389-VIII від 12.05.2015 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що статтями 1 і 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (№389-VIII) передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

При цьому, пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (№389-VIII) встановлено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:

встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжений на сьогоднішній день.

Згідно пункту 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до частини 2 ст. 3 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» №3857-XII від 21.01.1994 року передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року (Правила №57).

Зокрема, згідно пункту 2-6 Правил №57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2-8 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Наведене свідчить, що військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану.

Відповідно до визначень, які наведені у статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII:

- мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період;

- мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (№ 3543-XII) визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Зокрема, ч. 6 цієї статті передбачено, що громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині 3 цієї статті.

Водночас, згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (№3543-ХІІ) призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також:

- здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти;

- наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки;

- жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час проведення антитерористичної операції з числа: військовослужбовців або працівників утворених відповідно до законів України військових формувань, що захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

- працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та загинули або пропали безвісти під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення;

- осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

- осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії з утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Отже, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (№3543-ХІІ) визначений вичерпний перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації та у кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову у разі перетину кордону необхідно надати підтверджуючі документи.

Абзацом 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

При цьому, Правила № 57 не регламентують процедуру перетину державного кордону в умовах воєнного стану для здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за кордоном за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Колегія суддів апеляційної інстанції аналізуючи вказані норми вважає за необхідне зазначити, що наявність права на відстрочку від призову під час мобілізації не слід ототожнювати з наявністю права на виїзд за межі України, оскільки відповідно до Правил №57 право на перетин державного кордону для певних категорій військовослужбовців, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, є обмеженим на період дії воєнного стану.

Таким чином, наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період з тих підстав, що він є здобувачем освіти в іноземному навчальному закладі за денною формою здобуття освіти, не є підставою для виїзду за межі України під час дії воєнного стану.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність у позивача права на звільнення від призову на військову службу під час мобілізації не гарантує йому беззаперечного права на перетинання кордону.

Натомість, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи містять довідку Новокодацького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для виїзду за кордон здобувачів фахової перед вищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти від 13.10.2022 р. №2/3681, яка видана ОСОБА_1 в тому, що він відповідно до ч. 9 ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації. Заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном не має (а.с. 31).

На думку колегії суддів апеляційної інстанції саме ця довідка ТЦК (вкупі з вищезазначеними обставинами справи та нормами права) надає позивачу в даний час право виїзду за кордон.

Станом на дату прийняття оскарженого рішення Правила № 57 передбачали процедуру перетинання державного кордону в умовах воєнного стану для певних категорій осіб за умови наявності відповідних документів.

В пункті 2-6 Правил № 57 вказано, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, проте, ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2-8 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Разом з тим, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (№3857-XII) передбачена можливість оскаржити рішення про обмеження права на виїзд з України в суді, а відповідно до встановлених процесуальним законодавством правил такі спори віднесено за підсудністю до судів адміністративної юрисдикції, де обов`язок доказування правомірності власного рішення покладено на суб`єкта владних повноважень.

Отже, таке правове регулювання спірних правовідносин передбачає достатні засоби юридичного захисту проти свавільного застосування суб`єктом владних повноважень закону.

Матеріалами справи підтверджується, що в обґрунтування підстав прийняття відповідачем рішення від 14.12.2022 р. зазначено Закон України «Про правовий режим воєнного стану», Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р., та вказано, що позивача тимчасово обмежено у праві виїзду з України за відсутності підстав на право перетинання державного кордону, так як він не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

При цьому, в статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (№3857-XII) визначено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли:

1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;

3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;

4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;

5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Однак, відповідачем в рішенні про відмову в перетинанні державного кордону України не зазначено жодної законодавчо визначеної підстави для тимчасового обмеження позивачу права на виїзд з України.

Крім того, у рішенні відповідача не зазначено документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, які громадянин України не зміг надати на паспортний контроль.

Водночас, рішення відповідача не містить правової оцінки поданим позивачем документам на підтвердження підстави для виїзду за кордон.

Суд апеляційної інстанції зауважує що згідно з даними вказаного посвідчення про прописку у розділі «Результати призову» позивач має право на відстрочку від призову відповідно до ч.9 ст.17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до 01.04.2023 р.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи містять довідку Новокодацького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для виїзду за кордон здобувачів фахової перед вищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти від 13.10.2022 р. №2/3681, яка видана ОСОБА_1 в тому, що він відповідно до ч. 9 ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації. Заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном не має (а.с. 31).

Натомість, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не обґрунтовано підстав не врахування такої довідки, не містять матеріали справи доказів того, що вказана довідка містить ознаки підробленого документу або містить недостовірну, сфальсифіковану інформацію.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, оскільки в рішенні відповідача всупереч затвердженій формі не зазначено підстав відмови в перетинанні державного кордону України громадянину України, то таке рішення має ознаки протиправності.

З огляду на викладене, рішення від 14.12.2022 р. про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено законодавчо визначеної підстави для тимчасового обмеження позивачу права на виїзд з України, не зазначено документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, які позивач не зміг надати на паспортний контроль.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), яке прийнято начальником 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби» ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенантом Крайник Іриною Володимирівною від 14.12.2022 р. про відмову в перетинанні громадянину України, який досяг 16-річного віку ОСОБА_1 , прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачений законодавством України, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Як наслідок, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини, спростовують доводи, викладені відповідачем.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову позивачем не оскаржувалось, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 18.10.2023 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.10.2023.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова

суддя С.В. Чабаненко