Справа № 520/2185/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 р. Справа № 520/2185/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2023, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, 61022, повний текст складено 10.04.23 по справі № 520/2185/23

за позовом ОСОБА_1

до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду з адміністративним позовом до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) (далі та текстом також - відповідач, Військово-медичний клінічний центр), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації за заявою від 20 жовтня 2022 року;

- зобов`язати відповідача надати позивачу повну інформацію, що запитувалася згідно із заявою від 20 жовтня 2022 року, поданою на підставі ч. 4 ст. 285 Цивільного кодексу, ч. 5 ст. 39 закону «Основи законодавства України про охорону здоров`я» щодо розтину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (ВМКЦ ПнР, в/ч НОМЕР_1 ).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненадання інформації за заявою від 20 жовтня 2022 року.

Зобов`язано Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (Військова частина НОМЕР_1 ) надати ОСОБА_1 повну інформацію, що запитувалася згідно із заявою від 20 жовтня 2022 року, поданою на підставі ч. 4 ст. 285 Цивільного кодексу, ч. 5 ст. 39 закону «Основи законодавства України про охорону здоров`я» щодо розтину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (ВМКЦ ПнР, в/ч НОМЕР_1 ).

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (Військова частина НОМЕР_1 ).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосування норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач викладає обставини справи та зазначає, що судом першої інстанції не враховано того, що згідно з приписами чинного законодавства позивач не є тією особою, якій може бути надана інформація, що становить лікарську таємницю.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про обґрунтованість позовних вимог. Уважає рішення суду першої інстанції законним, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернулась із заявою до начальника Військово-медичного клінічного центру Північного регіону Хорошуна Едуарда Миколайовича, у якій просила надіслати на її адресу засвідчені належним чином копії всіх документів, пов`язаних із перебуванням і лікуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (ВМКЦ ПнР. в/ч НОМЕР_1 ).

Листом від 26.01.2022 за № 552/Ч-7/9 позивачу надано завірену належним чином копію історії хвороби ОСОБА_2 за № 9916.

20 жовтня 2022 року син позивачки, ОСОБА_3 , діючи на підставі нотаріальної довіреності від її імені та в її інтересах, керуючись ч. 4 ст. 285 Цивільного кодексу, ч. 5 ст. 39 закону «Основи законодавства України про охорону здоров`я» просив відповідача надати належним чином засвідчені копії всіх документів, пов`язаних з розтином батька його матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в стаціонарі Військово-медичного клінічного центру Північного регіону.

Листом від 02.11.2022 за № 553/Ч-85/76 заявника повідомлено, що у попередньому зверненні ним було зазначено, що він є спадкоємцем за законом ОСОБА_2 , проте будь-яких документів про здійснення заходів на вступ у спадок чи підтвердження факту прийняття спадщини не надано. З огляду на те, що для реалізації своїх прав необхідна інформація, яка становить лікарську таємницю, та не підлягає розголошенню, повідомлено про право витребувати такі відомості в процесі розгляду справи в суді, подавши клопотання про витребування доказів на підставі ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи наявність законодавчо встановленого обов`язку відповідача надавати публічну інформацію на запит, та встановлені під час розгляду справи обставини, дійшов висновку, що відповіді відповідача від 26.01.2022 за № 552/Ч-7/9 та від 02.11.2022 за № 553/Ч-85/76, як розпорядника інформації, є неправомірними в розумінні Закону № 2939-VІ та порушують право позивача на доступ до інформації.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, та виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір, а згідно з ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суспільні відносини з приводу розгляду та вирішення звернень громадян, а також обігу наданої у відповідь на такі звернення інформації унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про інформацію», Закону України «Про розгляд звернень громадян», Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно зі статтею 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року, № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 20 Закону № 2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 за № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2939-VI визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

За змістом частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації та надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

У пункті 6 частини 1 статті 14 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 2939-VI запитом на інформацію є прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Частиною 2 цієї статті передбачено що, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Частинами 4 та 5 статті 19 Закону № 2939-VI передбачено, що письмовий запит подається в довільній формі та має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Згідно з частинами 1, 4 статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (ч. 2 ст. 23 Закону № 2939-VI).

Отже положення Закону № 2939-VI визначають публічну інформацію як таку, що зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Інформації, що міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль, також відповідає критеріям «відображення та документування» і є публічною. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Відповідно до ст. 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

За матеріалами справи спір між сторонами виник через неповне надання відповідачем інформації за запитом позивача.

Так, для отримання та ознайомлення з повною медичною інформацією щодо обставин смерті батька на початку 2022 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до начальника Військово-медичного клінічного центру Північного регіону Хорошуна Едуарда Миколайовича.

Проте зазначена заява не була задоволена у повному обсязі, оскільки позивачу надіслано лише завірену копію історії хвороби № 9916, яка не містила медичних документів щодо розтину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

20 жовтня 2022 року ОСОБА_1 через свого сина, що діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, повторно звернулася до відповідача з відповідною вимогою.

Проте у наданні інформації та документів позивачу відмовлено з підстав того, що сином позивача при зверненні із заявою від 20 жовтня 2022 року будь-яких документів про здійснення заходів на вступ у спадок чи підтвердження факту прийняття спадщини не надано.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у розумінні Закону № 2939-VI відповідач є розпорядником публічної інформації і надання відповіді на інформаційний запит позивача у цій справі є її безумовним обов`язком.

Законодавство України гарантує захист особистого життя кожної людини. Так, стаття 32 Конституції України забезпечує конфіденційність особистої інформації про людину, а стаття 286 Цивільного кодексу України (ЦК) закріплює право кожної фізичної особи на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані під час медичного обстеження.

Згідно зі ст. 391 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 за № 2801-ХІІ (далі - Основи законодавства) пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення по медичну допомогу, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації про стан здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел (частина 3 ст. 286 ЦК).

Пацієнт, який досяг повноліття, має право отримати достовірну і повну інформацію про стан свого здоров`я, у т. ч. ознайомлюватися з відповідними медичними документами, що стосуються його здоров`я (ст. 39 Основ законодавства). Батьки (усиновлювачі), опікун, піклувальник мають право на отримання інформації про стан здоров`я дитини або підопічного. Аналогічні права для вказаних суб`єктів передбачені частиною 2 ст. 285 ЦК. Тобто праву на отримання інформації відповідає обов`язок медичних працівників, передбачений ст. 39 Основ законодавства, - надати пацієнтові в доступній формі інформацію про стан його здоров`я, мету проведення запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, у т. ч. наявність ризику для життя і здоров`я.

Конфіденційна інформація - це інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов (ст. 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011, № 2939-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 10 Закону № 2939 кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається. Цьому праву відповідає обов`язок розпорядників інформації, які володіють інформацією про особу, згідно з пунктом 1 частини 3 ст. 10 Закону № 2939 надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення статей 3, 23, 31, 47, 48 Закону України «Про інформацію» та статті 12 Закону України «Про прокуратуру» від 30.10.1997 за № 5-зп (далі - Рішення № 5) медична інформація, яка є свідченням про стан здоров`я людини, історію її хвороби, про мету запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, в т. ч. про наявність ризику для життя і здоров`я, за своїм правовим режимом належить до конфіденційної, тобто інформації з обмеженим доступом. У Рішенні № 5 також зазначено, що лікар зобов`язаний на вимогу пацієнта, членів його сім`ї або законних представників надати їм таку інформацію повністю і в доступній формі. Тому законні представники мають право на отримання у повному обсязі відомостей, що становлять зміст поняття «медична інформація», згідно з чинним законодавством України.

До матеріалів справи позивачем надано копію заяви від 20 жовтня 2022 року та додатків до неї, зокрема копію нотаріальної довіреності, посвідченої Гришаковою О. В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 17.02.2022 за реєстровим № 406, що дійсна до 17.02.2025.

Враховуючи наведене, відповідач на вимогу члена сім`ї ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - дочки ОСОБА_1 , що діяла через законного представника - ОСОБА_3 , повинен був надати відповідну медичну інформацію та документи, за отриманням яких позивач звернулася із заявою від 20 жовтня 2022 року.

Оскільки відповідь відповідача від 26.01.2022 за № 552/Ч-7/9 та від 02.11.2022 за № 553/Ч-85/76 не містить інформацію щодо документів, які запитувалися позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірну відмову відповідача в наданні інформації, що відповідає ст. 22 Закону № 2939-VІ.

Враховуючи наявність законодавчо встановленого обов`язку відповідача надавати публічну інформацію на запит та встановлені під час розгляду справи обставини, висновок суду першої інстанції про те, що відповідь розпорядника інформації від 26.01.2022 за № 552/Ч-7/9 та від 02.11.2022 за № 553/Ч-85/76 є неправомірною в розумінні Закону № 2939-VІ та порушує право позивача на доступ до інформації, є обґрунтованим і законним.

Відповідач, як розпорядник інформації, не надавши інформацію та документи на запити позивача, вчинив протиправну бездіяльність, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вимога позивача про зобов`язання відповідача надати позивачу повну інформацію, що запитувалася у заяві від 20 жовтня 2022 року, поданій на підставі ч. 4 ст. 285 Цивільного кодексу, ч. 5 ст. 39 закону «Основи законодавства України про охорону здоров`я» щодо розтину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (ВМКЦ ПнР, в/ч НОМЕР_1 ), також підлягає задоволенню як похідна.

Владний суб`єкт у спірних правовідносинах не дотримався приписів чинного законодавства, не довів правомірність своєї позиції з урахуванням критеріїв, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України.

Доводи та аргументи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву, та з урахуванням яких судом першої інстанції вже надано оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 по справі № 520/2185/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова