Справа № 240/21444/23
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 240/21444/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у якому просить:

- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні мені пільгової пенсії зі зниженням пенсійного віку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати період роботи та проживання в період з 26.04.1986 по 12.03.1992 становить 5 років 10 місяців 17 днів в селі Ришавка Коростенського району Житомирської області, та провести призначення пенсії відповідно до даного трудового стажу з моменту звернення до відповідача з даного питання.

В обґрунтування позову вказує, що звернулася до відповідача з заявою в якій просила призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку як особі, яка проживала та працювала в зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки в період з 26.01.1984 по 12.03.1992 працювала та проживаю на території Коростенського району в селі Ришавка. Дана обставина підтверджується документами, які надавалися відповідачу, однак відповідач повідомленням від 23.05.2023 відмовив у призначенні пенсії мотивуючи це відсутністю підтвердження період постійного проживання в селі Ришавка Коростенського району, яка відноситься до зони посиленого радіоактивного контролю з 26.04.1986 по 20.12.1991. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суд. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 24.07.2023 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язала Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

Другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві залучено ухвалою суду від 24.07.2023.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, надійшов до суду 22.08.2023. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що після реєстрації заяви Позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві за принципом екстериторіальності розглянуто заяву Позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 16.05.2023 X» 34 про відмову у призначенні пенсії, оскільки документально не підтверджено 4 роки постійного проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю та відсутній необхідний страховий стаж. Про зміст рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 23.05.2023 № 0600-0211-8/55136 Управління повідомило Позивачу. Вважає рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу правомірною та просить відмовити у задоволенні позову.

До відзиву відповідач додав копії відмовної пенсійної справи позивача.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов до суду 25.08.2023. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що за наданими позивачкою до заяви про призначення пенсії документів про стаж, загальний страховий стаж становить 20 років 03 місяці 03 дні. При цьому до страхового стажу не враховано період роботи ОСОБА_1 в колгоспі з 1984 року по 1992 рік за довідкою №Л/45 від 20.03.2023 у зв`язку з тим, що вказане у довідці прізвище не відповідає дошлюбному прізвищу, зазначеному у свідоцтві про шлюб. Таким чином страховий стаж Позивачки є недостатнім для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілій від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 55 Закону №796. Крім того, відповідач у відзиві вказує, що відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії подаються також документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку документи, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: - документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»). З аналізу наданої Позивачкою довідки №62 від 02.05.2023, виданої Ушомирською сільською радою Ришавського старостинського округу, вбачається розбіжність у вказаному по-батькові з паспортними даними. У зв`язку з чим вказана довідка не підтверджує факт проживання гр. ОСОБА_1 з 26.04.1986 по 20.12.1991 у с.Ришавка, яке відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Вважає рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії правомірним. Просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 10.05.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 16.05.2022 №34 (а. с. 27) про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". У рішенні вказано: "Відповідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, свідоцтво про народження дитини) загальний страховий стаж складає 20 років 3 місяці 3 дні. Не враховано до стажу період роботи у колгоспі згідно довідки №Л/45 від 20.03.2023 з 1984 по 1992 рік (прізвище зазначене в довідці не відповідає дошлюбному прізвищу згідно свідоцтва про шлюб). Згідно довідки Ушомирської сільської ради Ришавського старостинського округу №62 від 02.05.2023 не підтверджено проживання в с. Ришавка, які відноситься до зони посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 по 20.12.1991, оскільки по батькові зазначене в довідці не відповідає паспортним даним заявниці, що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки на 01.01.1993 не підтверджено проживання (робота) в зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки. Враховуючи вищезазначене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки виконано умови статті 55 Закону України «Про статус і соціальний за громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (станом 01.01.1993 не підтверджено проживання (робота) в зоні посилено радіологічного контролю 4 роки) та відсутній необхідний страховий стаж.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом (а.с. 3-4) повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії та зазначило обставини, які вплинули на таке рішення.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Зі змісту рішення від 16.05.2023 №34 вбачається, що відповідачем при розгляді документів позивача не враховано до стажу період роботи у колгоспі згідно довідки №Л/45 від 20.03.2023 з 1984 по 1992 рік (прізвище зазначене в довідці не відповідає дошлюбному прізвищу згідно свідоцтва про шлюб).

У силу вимог ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закону №1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік необхідних документів для призначення (перерахунку) пенсії, порядок їх подання та оформлення визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закон України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

За змістом п.2-1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються зокрема, документа про стаж, визначені Порядком підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).

Аналіз наведених норм права свідчить на користь того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

З матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що на підтвердження своєї трудової діяльності позивач надала до органу Пенсійного фонду України копію трудової книжки серії НОМЕР_1 , архівну довідку №Л/45 від 20.03.2023 (а.с. 40) та архівний витяг №Л/68 від 20.03.2023 (а.с. 41).

Судом досліджено зміст трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 та встановлено наявність у ній наступних записів:

- запис №1, дата 26.01.1984 - прийнята в члени колгоспу "Більшовик" с. Ришавка Коростенського району, підстава внесення запису: наказ №1 від 14.01.1985;

- запис №2, дата 12.03.1992 - звільнена з членів колгоспу "Більшовик" с. Ришавка згідно поданої заяви; підстава внесення запису: наказ №7 від 15.07.1991.

Записи завірено відтиском печатки та підписами голови колгоспу та бухгалтера.

На сторінках 18-19 трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 містяться наступні записи щодо трудової діяльності в колективному господарстві:

3. рік- 1986, річний мінімум трудової участі в колективному господарстві - 30; виконано річного мінімуму трудової участі в колективному господарстві- 30;

4. рік- 1987, річний мінімум трудової участі в колективному господарстві - 200виконано річного мінімуму трудової участі в колективному господарстві- 152;

5. рік- 1988, річний мінімум трудової участі в колективному господарстві - 220виконано річного мінімуму трудової участі в колективному господарстві- 254;

6. рік- 1989, річний мінімум трудової участі в колективному господарстві - 100виконано річного мінімуму трудової участі в колективному господарстві- 91;

7. рік- 1990, річний мінімум трудової участі в колективному господарстві - 200; виконано річного мінімуму трудової участі в колективному господарстві- 280;

8. рік- 1991, річний мінімум трудової участі в колективному господарстві - 106виконано річного мінімуму трудової участі в колективному господарстві- 100;

На титульному аркуші трудової книжки колгоспника, що належить позивачу, міститься інформація про зміну запису щодо прізвища позивача із " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_2 ". На внутрішній стороні обкладинки трудової книжки вказане посилання на свідоцтво про народження позивача (а.с. 5, 37).

У п. 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Постановою Держкомтруда СРСР від 02.06.1974 №162, вказано, що всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведенні на іншу постійну роботу або звільненні, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижня, а при звільненні - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п. 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Постановою Держкомтруда СРСР від 02.06.1974 №162, зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і даті народження здійснюється адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорту, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові тощо і з посиланням на номер та дату цих документів. Вказані зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, попереднє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки і засвідчуються підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженою ним особою і печатковю підприємства чи печаткою відділу кадрів.

Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, в т.ч. внесення до неї записів та поставлення печаток є підприємство роботодавець.

Положеннями Закону №1058-ІV підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі №754/14989/15-а (адміністративне провадження №К/9901/11030/18).

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Враховуючи ту обставину, що у трудовій книжці позивача містяться записи щодо роботи позивача у період із 26.01.1984 по 12.03.1992, відповідач протиправно не зарахував вказаний період до страхового стажу позивача.

Окрім того, згідно Постанови від 23 липня 1991 р. N 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" село Ришавка Коростенського району Житомирської області відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.

З матеріалів справи вбачається та відповідачами не заперечується, що колгосп "Білошовик" у якому позивач працювала із 26.01.1984 по 12.03.1992 знаходився у селі Ришавка Коростенського району Житомирської області, що свідчить на користь висновку, що позивач у спірний період працювала на території, що віднесена до зони посиленого радіологічного контролю.

Отже, твердження відповідача про відсутність доказів проживання позивача на території, що відноситься до зони посиленого радіологічного контролю є помилковим.

З урахуванням встановлених судом обставин суд дійшов висновку про протиправність щодо не зарахування періоду із 26.04.1986 по 12.03.1992 до страхового стажу позивача та до періоду проживання її на території, що відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.

У прохальній частині позову позивач просить суд визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні пенсії позивача зі зниженням пенсійного віку.

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі №П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Судом під час розгляду адміністративної справи встановлено що за результатом розгляду заяви позивача від 10.05.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві за принципом екстериторіальності були вчинені дії, результатом яких стало прийняття рішення від 16.05.2023 №34.

З метою захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.05.2023 №34.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд зауважує, що у даному позовному провадженні судом не досліджується наявність чи відсутність інших, ніж спірні, умов для призначення позивачу пенсії.

Отже, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.

Пункт 4.7 Порядку №22-1 визначає, що саме орган, що призначає пенсію повинен всебічно, повно і об`єктивно розглянути всі подані документи, після чого установити наявність чи відсутність права особи на одержання пенсії.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17, вказано, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим. У цій же справі Верховний Суд вказав, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім у трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено повноваження суду у разі задоволення позову прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Матеріалами справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві прийняло рішення від 16.05.2023 відповідно до законодавства про екстериторіальність. У свою чергу, позивач подавала заяву та документи про призначення пенсії за віком за місцем свого проживання, тобто в Головне Пенсійному фонді України в Житомирській області.

Таким чином, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту прав позивача позовні вимоги слід задовольнити шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії, а з огляду на наявність дискреційних повноважень при прийнятті рішень про призначення чи відмову в призначенні пенсії, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 10.05.2023 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та сплатою судового збору за одну позовну вимогу немайнового характеру, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі. Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, оскільки рішення саме цього субєкта призвело до порушення прав позивача.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7,Житомир,10003, ), Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві ( вул. Бульварно Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 16.05.2023 №34.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2023 із зарахуванням періоду із 26.04.1986 по 12.03.1992 до страхового стажу та до часу роботи на території, що відноситься до зони посиленого радіологічного контролю .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук