Справа № 160/10884/19
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 вересня 2023 року Справа №160/10884/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача адвоката Вадима Меламеда про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:

- визнати бездіяльність відповідача щодо не поновлення пенсії позиву протиправною;

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу викладене у листі відповідача від 31.07.2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення виплати пенсії позивачу з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 у справі №160/10884/19, яке набрало законної сили 07.08.2020, було задоволено частково вищеозначений адміністративний позов, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровської області щодо не поновлення пенсії ОСОБА_1 . Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 , викладене у листі Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровської області від 31.07.2019 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням компенсації втрати частини доходів;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

08.10.2020 на виконання зазначеного рішення Дніпропетровським окружним адміністративним судом було видано виконавчі листи у справі, що підтверджується матеріалами справи.

04.09.2023 через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Вадима Меламеда до суду надійшла заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, в якій з посилання, в тому числі на ст. 382 та 383 КАС України, заявник просить суд:

«- визнати протиправною бездіяльність відповідача, допущену ним під час виконання Рішення від 30.06.2020, а саме

- відповідач протиправно не поновив та не виплатив пенсію позивачки за період з 07.10.2019 по теперішній час відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Далі - Закон № 1058- VI), з проведенням компенсації втрати частини доходів;

- відповідач протиправно не виплачує пенсію на банківський рахунок позивачки в АТ «Ощадбанк» визначений позивачем.

- згідно до положень ч.ч.1-3 ст.249 КАС України постановити окрему ухвалу і направити її відповідачу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а саме зобов`язати відповідача

- поновити та виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по теперішній час з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону № 1058- VI з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів;

- здійснити виплату пенсії позивачці, в тому числі суму недоотриманої пенсії з 07.10.2009 по теперішній час на визначений нею банківський рахунок в АТ «Ощадбанк»;

- з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, якщо така буде прийнята шановним судом, встановити у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.»

Оскільки головуючий суддя Юхно І.В. у період з 28.08.2023 по 15.09.2023 перебувала у відпустці та на лікарняному, означену заяву отримано головуючим суддею в перший робочий день з урахуванням вихідних днів 18.09.2023.

Вирішуючи вищевказану заяву, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлення цього способу судового контролю за виконанням рішення суду може мати місце за ініціативою суду або за клопотанням позивача поданим як до ухвалення рішення у справі, так і після ухвалення на стадії його виконання.

Спеціальних вимог до змісту заяви поданої в порядку ст. 382 КАС України процесуальний закон не містить, що обумовлює застосування загальних вимог до форми та змісту письмової заяви (клопотання), що передбачені ст. 167 КАС України.

Натомість ч. 2 ст. 383 КАС України передбачає чіткі вимоги до змісту заяви про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача на виконання рішення суду.

Водночас, і судові рішення які приймаються за результатом розгляду питань передбачених ст. 382 та 383 КАС України є різними. Так, розглядаючи заяву в порядку ст. 382 КАС України, суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду та за наслідком оцінки звіту ухвалити рішення про прийняття звіту, накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень або встановлення нового строку для подання звіту.

В той же час, за результатом розгляду заяви в порядку ст. 383 КАС України, суд приймає рішення про залишення її без задоволення, або постановляє окрему ухвалу на підставі ст. 249 КАС України. Повноважень суду зобов`язати відповідача вчинити певні дії за результатами розгляду заяви положення КАС України не містять.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що встановлення статтями 382 - 383 КАС України різних способів судового контролю за виконанням рішень судів зумовлює і різні процесуальні форми реалізації позивачем права на ініціювання того чи іншого способу судового контролю.

Суд акцентує увагу, що представник позивача подав до суду заяву «про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду», що відповідає вимогам ст.383 КАС України, заявивши в означеній заяві (в п.2 прохальної частини заяви) всупереч наведених норм вимогу про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому, викладення заявником п.2 прохальної частини заяви із зазначенням такого формулювання, як «згідно до положень ч.ч.1-3 ст.249 КАС України постановити окрему ухвалу і направити її відповідачу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а саме зобов`язати відповідача…» не змінює суті вимог про зобов`язання відповідача вчинити певні дії у заяві про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідача на виконання рішення суду.

Поряд із цим, положеннями частини 2 наведеної статті встановлено, що у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Суд вказує, в порушення вимог частини 2 статті 383 КАС України подана заява не містить: відомостей про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження.

Окрім того, частиною 4 статті 383 КАС України передбачено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

В своїй заяві представник позивача самостійно вказує, що 14.09.2020 року Позивачка направила Відповідачу заяву про виплату пенсії на банківський рахунок та одночасно звернулась до Відповідача з вимогою про добровільне виконання Рішення від 30.06.2020. У зв`язку з невиконанням Рішення від 30.06.2020 Позивачка повторно звернулась до Відповідача 27.10.2020 року із вимогою про добровільне виконання рішення суду, на що Відповідач листом № 0400-0317-8/105311 від 06.11.2020 року повідомив про те, що виконання Рішення суду від 30.06.2020 року потребує більш детального розгляду та про його виконання буде повідомлено додатково. 21.05.2021 року представник Позивачки знову звернувся до відповідача із листом про виконання Рішення суду від 30.06.2020 року, однак Відповідач ігнорує заяви Позивачки та не виконує Рішення суду від 30.06.2020. 18.12.2020 року Позивачка була змушена звернутися до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з заявою про відкриття виконавчого провадження. 08.01.2021 - вик. служба винесла постанову про відкриття вик. провадження. 12.02.2021 року, 21.05.2021 та 12.10.2022 року представник Позивачки звертався до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з заявами про надання інформації про рух виконавчого провадження. У зв`язку з неотриманням інформації про хід виконавчого провадження представник Позивачки 09.08.2023 змушений був повторно звернутись до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про надання інформації про рух виконавчого провадження. Станом на дату подачі даної заяви інформація про рух виконавчого провадження з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не надходила. Оскільки станом на теперішній час Відповідачем не виконано Рішення суду від 30.06.2020 року, Позивачка змушена звернутися до суду з даною заявою.

Відповідно до частини 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За приписами частини 6 зазначеної статті якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Суд зазначає, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду у визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 120 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд наголошує, що наведені позивачем у заяві обставини та надані докази свідчать про те, що після отримання листа пенсійного органу № 0400-0317-8/105311 від 06.11.2020 року, як визнається самим заявником, позивачу стало відомо, що на виконання Рішення від 30.06.2020 відповідач вчинив протиправну бездіяльність стосовно виконання судового рішення, яке набрало законної сили, а саме: про те, що відповідач протиправно не поновив та не виплатив пенсію позивачки за період з 07.10.2019 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з проведенням компенсації втрати частини доходів.

Проте, до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України позивач звернувся лише 04.09.2023, тобто з порушення 10-денного строку, передбачено ч.4 ст.383 КАС України.

При цьому, суд звертає увагу, що разом із заявою в порядку ст.383 КАС України заявником було подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке обґрунтоване, зокрема, тим, що:

- «суть спору, який виник на підставі Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 у зв`язку з поновленням виплати раніше призначеної (нарахованої)/призначенням до виплаті пенсії позивача - громадянина України, який проживає за її межами, до якого, відповідно до Постанови Великої Палати ВС від 20.05.2020 року у справі №815/1226/18, не підлягає застосуванню строк встановлений в ст. 122 КАС України;

- невозможность оскарження дій відповідача в окремому позовному провадженні - шановні судові інстанції неодноразово звертали увагу, що у разі незгоди з рішеннями, діями чи бездіяльністю, вчиненими відповідачами на виконання судових рішень позивач має скористатися процесуальним механізмом судового контролю, в порядку ст. 383 КАС України та звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а не подавати новий адміністративний позов;

- правову невизначеність стосовно певного загального строку коли позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів внаслідок протиправної поведінки відповідача, вчиненої на виконання судового рішення, як це вказано в ч.4 ст. 383 КАС України;

- жахливі обставини військової агресії російської федерації проти України, що безперечно впливають і на роботу відповідача та на виконання їм обов`язків, а також і на представників позивача, які, через обстріли та повітряні тривоги, були змушені перейти на віддалений спосіб роботи та втратили доступ до офісного приміщення, де знаходиться, зокрема, і справа Позивача.

- порушення відповідачем принципу обов`язковості виконання судового рішення, відповідно до п. 9 ч.2 статті 129 Конституції України та недоцільність, протиправність та несправедливість переносу відповідальності за порушення відповідача на плечи особи похилого віку, пенсіонера, представника самої слабкої соціальної групи в Україні;

- у юридичних відносинах між особою - з одного боку, і державою (в особі органів державної влади) та іншими органами публічної влади - із другого, особа завжди є слабшою стороною».

Статтею 121 КАС України визначені порядок та підстави поновлення та продовження процесуальних строків, відповідно до частини 1 якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, суд акцентує увагу, що поважними причинами пропуску позивачем процесуального строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом/заявою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Наведений висновок узгоджується з неодноразово викладеною правовою позицією Верховного Суду, зокрема у постановах від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 та від 14.07.2021 у справі № 560/964/17.

Разом із цим, частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про достатність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, суд звертає увагу, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності обставин, на які посилається позивач у клопотанні про поновлення процесуального строку звернення до суду, покладається саме на позивача.

Суд також наголошує, що реалізація позивачем права на звернення до суду із заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 380/14933/22 (№ в ЄДРСР 110187784).

При цьому, стосовно посилань позивача на дію воєнного стану, суд наголошує, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.12.2022 у справі №990/102/22.

Інші наведені заявником обставинами не є поважними причинами звернення до суду, оскільки, як зазначає самостійно заявник у означеній заяві: «14.09.2020 року Позивачка направила Відповідачу заяву про виплату пенсії на банківський рахунок та одночасно звернулась до Відповідача з вимогою про добровільне виконання Рішення від 30.06.2020. У зв`язку з невиконанням Рішення від 30.06.2020 Позивачка повторно звернулась до Відповідача 27.10.2020 року із вимогою про добровільне виконання рішення суду, на що Відповідач листом 4 № 0400-0317-8/105311 від 06.11.2020 року повідомив про те, що виконання Рішення суду від 30.06.2020 року потребує більш детального розгляду та про його виконання буде повідомлено додатково. 21.05.2021 року представник Позивачки знову звернувся до відповідача із листом про виконання Рішення суду від 30.06.2020 року, однак Відповідач ігнорує заяви Позивачки та не виконує Рішення суду від 30.06.2020. 18.12.2020 року Позивачка була змушена звернутися до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з заявою про відкриття виконавчого провадження. 08.01.2021 - вик. служба винесла постанову про відкриття вик. провадження. 12.02.2021 року, 21.05.2021 та 12.10.2022 року представник Позивачки звертався до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з заявами про надання інформації про рух виконавчого провадження.». Тобто, перешкод для звернення до інших органів, в тому числі й відповідача, протягом 2020-2022 року з питання виконання судового рішення вказані обставини не створювали.

За положеннями частини 5 статті 383 КАС України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

З огляду на вищезазначене суд звертає увагу, що заява подана без додержання вимог статті 383 КАС України.

Частиною 2 статті 167 КАС України встановлено, що якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що заяву про визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльність, вчинені суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду подано без додержання вимог ст.383 КАС України і ці недоліки не дають можливості її розглянути, у зв`язку з чим у суду наявні підстави повернути означену заяву заявнику без розгляду.

Керуючись статтями 248, 256, 383 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача адвоката Вадима Меламеда про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії повернути заявнику.

Копію ухвали невідкладно направити на адресу заявника.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 КАС України.

Суддя І.В. Юхно