Справа № 160/20338/23
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
14.08.2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач-2), в якому просила:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на території російської федерації з 09.01.1987 року по 31.03.06.1992 року в Шмідтівській торговій конторі УРСа Об`єднання «Северовостокзолото» на посаді робоча кухні-зала столової №1, продавець, з 01.04.1992 року по 18.12.1993 року в Малому торговому підприємстві «Меркурій» п. Мис Шмідта на посаді старшого продавця, з 20.12.1993 року по 11.07.1994 року в філіалі ТОО компанія С.А.В.-МОС на посаді продавця, з 12.07.1994 року по 25.08.1994 року в Державному підприємстві «Аеропорт Мис Шмідта» продавцем, з 05.09.1994 року по 13.01.1998 року в радгоспі «Піонер» Шмідтівського району Чукотської АО на посаді сторожа-пожарника центральної садиби, з 14.01.1998 року по 26.06.2003 року в муніципальному унітарному підприємстві ЖКГ Шмідтівського району на посаді оператора котельної 2 розряду;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, з моменту звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - 02.06.2023 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 30.05.2023 року позивачка досягла пенсійного віку та 02.06.2023 року вона звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до положень ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням від 08.06.2023 року ГУ ПФУ у Харківській області відмовило позивачу у призначенні пенсії, через недостатність страхового стажу. ГУ ПФУ у Харківській області протиправно не зарахував позивачу періоди роботи на території російської федерації з 09.01.1987 року по 31.03.06.1992 року, з 05.09.1994 року по 13.01.1998 року та з 01.01.1992 року по 26.06.2003 року з посиланням на те, що 23.12.2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року». Зазначене рішення про відмову у призначенні пенсії позивач вважає протиправним, а тому звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.
16.08.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 31.08.2023 року відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та витребувані матеріали, які були на розгляді при прийнятті спірного рішення стосовно позивача.
25.09.2023 року на електронну пошту суду надійшов відзив від ГУ ПФУ в Харківській області, в якому представник посилався на те, що до загального страхового стажу позивача не зараховано період роботи в російській федерації, оскільки з 01.01.2023 року російська федерація в односторонньому порядку припинила участь в Угоді, а тому зарахуванню підлягає лише тільки той страховий стаж, який було набуто до 01.01.1992 року. Загальний страховий стаж позивача складає 18 років 09 місяців 02 дні, що є недостатнім для призначення пенсії з віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 02.06.2023 року позивач звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила призначити пенсію за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління ПФУ в Харківській області від 08.06.2023 року № 2 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком з посиланням на те, що необхідний страховий стаж для призначення пенсії становить 30 років, тоді як позивач має страховий стаж 18 років 09 місяців 2 дні. Оскільки позивач не має необхідного страхового стажу, вона не набула право на пенсію за віком.

Також у рішенні зазначено, що у разі відсутності, починаючи з 01.01.2019 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2028 року - від 15 до 25 років.

Одночасно, рішення містить посилання, що 23.12.2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 року і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 року № 140/98-ВР.

Документи, необхідні для призначення пенсій, зокрема, про стаж роботи до 31.12.1991 року, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 року.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи в російській федерації з 09.01.1987 року по 31.03.06.1992 року, з 05.09.1994 року по 13.01.1998 року згідно уточнюючої довідки № З-132/05-04 від 16.03.2000 року, виданої державним архівом Шмідтовського району Магаданської області та записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 06.09.1982 року про роботу в російській федерації з 01.01.1992 року по 26.06.2003 року, оскільки стаж на території РРФСР зараховується по 31.12.1991 року.

Отже, спір між сторонами виник з підстав неправомірності відмови відповідача у зарахуванні певного періоду роботи позивача до страхового стажу та як наслідок, ухвалення рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 04.06.2019 року №2-р/2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй. Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012). За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011. Держава Україна, як учасниця Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, визнає право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування, і може встановлювати тільки такі обмеження цього права, які визначаються законом, і лише остільки, оскільки це сумісно з природою зазначеного права, і виключно з метою сприяти загальному добробуту в демократичному суспільстві.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до п 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (Далі Порядок № 22-1) у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01.01.1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року і від 26.09.1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 року № 1029.

Відповідно до пункту «д» статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року № 1908-VII «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року, з п`яти років до трьох років.

Відповідно до постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01.03.1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Отже, достатньою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи у таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року та від 26.09.1967 року, а також постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148.

При цьому, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Наявність письмового трудового договору не є виключною та єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вищевказані норми надають особі можливість надавати вказані документи за її вибором.

Аналогічні висновки щодо застосування зазначених норм матеріального права містяться у постановах Верховного Суду від 07.06.2018 року у справі № 173/637/17, від 03.07.2018 року у справі № 302/662/17-а, від 25.09.2018 року у справі № 554/1723/17, від 31.07.2019 року у справі № 287/15/17-а та від 21.08.2019 року у справі № 750/1717/16-а.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі, передбачено ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Даним Порядком (пункт 3) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові розрахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Зі змісту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Харківській області вбачається, що позивачу не зараховано період роботи в російській федерації з 09.01.1987 року по 31.03.06.1992 року, з 05.09.1994 року по 13.01.1998 року, з 01.01.1992 року по 26.06.2003 року.

Відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_2 від 06.09.1982 року в період з:

- 09.01.1987 року по 31.03.1992 року позивач прийнята в Шмідтівську торгову контору УРСа Об`єднання «Северовостокзолото» на посаду робоча кухні-зала столової №1 (запис № 8). В подальшому, 31.05.1988 року переведена продавцем магазину № 18 (запис № 9), 14.04.1989 року присвоєна кваліфікація продавець 3 категорії, 01.07.1989 року переведена продавцем ІІІ категорії ( записи № 10-11), а 31.03.1992 року звільнена у зв`язку з реорганізацією торгової контори запис № 12);

- 01.04.1992 року по 18.12.1993 року позивач працювала в Малому торговому підприємстві «Меркурій» п. Мис Шмідта на посаді старшого продавця (записи № 13-14).

- 20.12.1993 року по 11.07.1994 року позивач працювала в філіалі ТОО компанія С.А.В.-МОС п. Мис Шмідта на посаді продавця, та звільнена за власним бажанням;

- 12.07.1994 року по 25.08.1994 року позивач працювала в Державному підприємстві «Аеропорт Мис Шмідта» продавцем, та звільнена за власним бажанням (записи № 17-18);

- 05.09.1994 року по 13.01.1998 року позивач працювала в радгоспі «Піонер» Шмідтівського району Чукотської АО на посаді сторожа-пожарника центральної садиби та звільнена за власним бажанням (записи № 20-21);

- 14.01.1998 року по 26.06.2003 року позивач працювала в муніципальному унітарному підприємстві ЖКГ Шмідтівського району на посаді оператора котельної 2 розряду та звільнена за власним бажанням (записи № 22-23).

Стаж роботи позивача з 09.01.1987 року по 31.03.1992 року робочою кухні-зала столової, продавцем та з 05.09.1994 року по 13.01.1998 року сторожем-пожарником центральної садиби підтверджується також довідкою Державного архіву Шмідтівського району п. Мис Шмідта Магаданської області № З-132/05-04, в якій зазначено, що відповідно до положень ст. 94 Закону про державні пенсії російської федерації, весь стаж в районі Крайньої півночі (Щмідтовський район) зараховується в полуторному розмірі.

З огляду на те, що у спірний період позивач працював на території російської федерації, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 року, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 року №290/95-ВР, яка підписана, зокрема, Урядами російської федерації та України.

Відповідно до ст. 1 Угоди вона регулює основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування.

Відповідно до ст. 4 Угоди трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Відповідно до ч. 2, 3 статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

Відповідно до ст. 9 Угоди питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (та) двосторонніми угодами.

Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка діяла на момент здобуття позивачем спірного періоду роботи, а також на дату виникнення спірних правовідносин, передбачено наступне.

Відповідно до ст. 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до положень ст. 3 Угоди передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Відповідно до ст. 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Відповідно до ст. 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до ст. 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що спірний період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 незарахований позивачу, оскільки стаж на території РРФСР зараховується по 31.12.1991 року та відповідно до Закону України від 23.12.2022 року «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».

Суд вважає таке посилання безпідставним, оскільки здобуття позивачем трудового стажу в період з 09.01.1987 року по 31.03.06.1992 року, з 05.09.1994 року по 13.01.1998 року, з 01.01.1992 року по 26.06.2003 року відбулося в період чинності Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України, зупинення її дії не може мати негативні наслідки на законне право позивача щодо призначення пенсії.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

З наявних у справі доказів вбачається, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо вказаних спірних періодів роботи та ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження її страхового стажу. Крім того, наявність уточнюючої довідки , в якій зазначено про роботу в спірний період, яка зараховується в полуторному розмірі, підтверджує наявність у позивача стажу роботи, який дає їй право на пенсію у віці 60 років.

Таким чином, вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №22 від 08.06.2023 року про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 , через не зарахування до загального страхового стажу, періодів роботи в російській федерації з 09.01.1987 року по 31.03.06.1992 року, з 05.09.1994 року по 13.01.1998 року згідно уточнюючої довідки № З-132/05-04 від 16.03.2000 року, виданої державним архівом Шмідтовського району Магаданської області та записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 06.09.1982 року про роботу в російській федерації з 01.01.1992 року по 26.06.2003 року, оскільки стаж на території РРФСР зараховується по 31 грудня 1991 року, що дають право на призначення пенсії за віком є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на території російської федерації з 09.01.1987 року по 31.03.06.1992 року в Шмідтівській торговій конторі УРСа Об`єднання «Северовостокзолото» на посаді робоча кухні-зала столової №1, продавець, з 01.04.1992 року по 18.12.1993 року в Малому торговому підприємстві «Меркурій» п. Мис Шмідта на посаді старшого продавця, з 20.12.1993 року по 11.07.1994 року в філіалі ТОО компанія С.А.В.-МОС на посаді продавця, з 12.07.1994 року по 25.08.1994 року в Державному підприємстві «Аеропорт Мис Шмідта» продавцем, з 05.09.1994 року по 13.01.1998 року в радгоспі «Піонер» Шмідтівського району Чукотської АО на посаді сторожа-пожарника центральної садиби, з 14.01.1998 року по 26.06.2003 року в муніципальному унітарному підприємстві ЖКГ Шмідтівського району на посаді оператора котельної 2 розряду, оскільки саме цим органом ухвалене рішення про відмову в зарахуванні вищевказаного стажу.

В задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області слід відмовити, оскільки оскаржуване рішення не приймалося цим органом.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, з моменту звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - 02.06.2023 року, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні цієї частини вимог з огляду на наступне.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

Оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок страхового стажу позивача і це відноситься до дискреційних повноважень ГУ ПФУ в Харківській області, лише після встановлення наявності у позивача страхового стажу, необхідного для призначення пенсії, ГУ ПФУ України в Харківській області має вирішити питання щодо призначення позивачу пенсії за віком.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним з метою ефективного захисту прав позивача визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області № 22 від 08.06.2023 року про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 , через не зарахування до загального страхового стажу, періодів роботи в російській федерації з 09.01.1987 року по 31.03.06.1992 року, з 05.09.1994 року по 13.01.1998 року згідно уточнюючої довідки № З-132/05-04 від 16.03.2000 року, виданої державним архівом Шмідтовського району Магаданської області та записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 06.09.1982 року про роботу в російській федерації з 01.01.1992 року по 26.06.2003 року, оскільки стаж на території РРФСР зараховується по 31 грудня 1991 року, що дають право на призначення пенсії за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на території російської федерації з 09.01.1987 року по 31.03.06.1992 року в Шмідтівській торговій конторі УРСа Об`єднання «Северовостокзолото» на посаді робоча кухні-зала столової №1, продавець, з 01.04.1992 року по 18.12.1993 року в Малому торговому підприємстві «Меркурій» п. Мис Шмідта на посаді старшого продавця, з 20.12.1993 року по 11.07.1994 року в філіалі ТОО компанія С.А.В.-МОС на посаді продавця, з 12.07.1994 року по 25.08.1994 року в Державному підприємстві «Аеропорт Мис Шмідта» продавцем, з 05.09.1994 року по 13.01.1998 року в радгоспі «Піонер» Шмідтівського району Чукотської АО на посаді сторожа-пожарника центральної садиби, з 14.01.1998 року по 26.06.2003 року в муніципальному унітарному підприємстві ЖКГ Шмідтівського району на посаді оператора котельної 2 розряду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову сторони, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1073грн. 60коп., що документально підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 08.08.2023 року.

Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 536 грн. 80коп. з урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро. вул. Набережна Перемоги. 26, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, пл. Свободи, 5. Держпром, 3 під., 2пов., ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 22 від 08.06.2023 року про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 , через не зарахування до загального страхового стажу, періодів роботи в російській федерації з 09.01.1987 року по 31.03.06.1992 року, з 05.09.1994 року по 13.01.1998 року згідно уточнюючої довідки № З-132/05-04 від 16.03.2000 року, виданої державним архівом Шмідтовського району Магаданської області та записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 06.09.1982 року про роботу в російській федерації з 01.01.1992 року по 26.06.2003 року, оскільки стаж на території РРФСР зараховується по 31 грудня 1991 року, що дають право на призначення пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на території російської федерації з 09.01.1987 року по 31.03.06.1992 року в Шмідтівській торговій конторі УРСа Об`єднання «Северовостокзолото» на посаді робоча кухні-зала столової №1, продавець, з 01.04.1992 року по 18.12.1993 року в Малому торговому підприємстві «Меркурій» п. Мис Шмідта на посаді старшого продавця, з 20.12.1993 року по 11.07.1994 року в філіалі ТОО компанія С.А.В.-МОС на посаді продавця, з 12.07.1994 року по 25.08.1994 року в Державному підприємстві «Аеропорт Мис Шмідта» продавцем, з 05.09.1994 року по 13.01.1998 року в радгоспі «Піонер» Шмідтівського району Чукотської АО на посаді сторожа-пожарника центральної садиби, з 14.01.1998 року по 26.06.2003 року в муніципальному унітарному підприємстві ЖКГ Шмідтівського району на посаді оператора котельної 2 розряду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, пл. Свободи, 5. Держпром, 3 під., 2пов., ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 536грн. 80коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець