Справа № 807/942/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 807/942/17 пров. № А/857/10748/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

представника позивача: Федещак М.М.

представника відповідача: Кремер Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі № 807/942/17 за адміністративним позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

суддя в 1-й інстанції Луцович М.М.,

час ухвалення рішення 10 год. 21 хв.

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 15.05.2023,-

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідного - каналізаційного господарства м.Ужгорода» (далі також КП «ВУВКГ міста Ужгорода», позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі також ГУ ДПС у Закарпатській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовна заява обґрунтована тим, що штрафні санкції за несвоєчасну сплату ПДВ нараховані на підставі облікової картки платника ПДВ, яка містить невірну інформацію, зокрема завищені суми податкового боргу, не в повному мірі відображені всі здійснені платежі, надлишково нарахована пеня, завищене відображення сум податкових зобов`язань згідно окремих декларацій, не відображення зменшення податкового боргу у відповідності до рішень судів, які набули законної сили, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неналежного дослідження доказів, містить невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також містить недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, а тому підлягає скасуванню.

Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при розгляді вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.07.2017 № (штрафна санкція за не реєстрацію податкових накладних), порушуючи норми матеріального і процесуального права, не забезпечивши повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, не з`ясував, що саме з вини податкового органу підприємство було позбавлено можливості зареєстрували податкові накладні, не застосував норми права, які підлягали застосуванню у спірних відносинах, зокрема п.7 ч.2 ст. 2 КАС України, ч. 4 ст. 78 КАС України, ст. 56 Конституції України, пункти 21.1 - 21.3 ст.21 Податкового кодексу України, пп. «в» п. 200-1.4 ст. 200-1 ПК України (в діючій у 2015 році редакції). Звертає увагу на те, що не зарахувавши в 2015 році на рахунок КП «Водоканал м. Ужгорода» №2116 у системі електронного адміністрування ПДВ кошти у сумі 4486117,35 грн., які підприємством було перераховано на сплату ПДВ протягом серпня-грудня 2015 році у ході виконання постанови КМУ 375 від 04.06.2015р. (обставина встановлена судовим рішенням, яке набуло законної сили, у справі №807/205/16), податковим органом, починаючи з серпня 2015 року, було позбавлено підприємство можливості зареєструвати податкові накладні на відповідну суму в послідуючому періоді (грудень 2015-грудень 2016 року (включно)), який якраз і перевірявся 14 липня 2017 року.

Також просить апеляційний суд звернути увагу на те, що головною підставою задоволення позовних вимог в частині скасування податкових повідомлень рішень від 27.07.2017 №, № (штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань) була позиція підприємства, що податкові повідомлення-рішення, які прийняті на підставі даних облікової (інтегрованої) картки платника ПДВ, яка містить недостовірні дані (завищену суму податкового боргу внаслідок незаконних дій по нарахуванню і погашенню податкових зобов`язань), є протиправними та підлягають скасуванню. В обґрунтування цієї позиції позивач наводив факти численних порушень податковим органом при веденні облікової (інтегрованої) картки платника ПДВ як в періоді, що передували проведенню перевірки, так і в періоді, охопленому перевіркою (завищені нарахування податкових зобов`язань, неправомірно нарахована пеня, відсутність відображення в належний спосіб та відповідними датами судових рішень щодо скасування податкових повідомлень-рішень, неповне зарахування платежів, невірний розподіл здійснених платежів, не зарахування коштів на спеціальний рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ), неодноразово встановлені судовими рішеннями, які набули законної сили. Період виникнення і погашення зобов`язань з ПДВ, своєчасність сплати яких була предметом перевірки 14 липня 2017 року, за результатами якої прийняті оскаржувані у даній справі податкові повідомлення-рішення від 27.07.2017 №, №, є період з вересня 2016 року по грудень 2016 року. Однак, суд першої інстанції, порушуючи норми матеріального і процесуального права, не забезпечивши повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, не дослідив належним чином облікову (інтегровану) картку платника ПДВ та не застосував норми права, які підлягали застосуванню у спірних відносинах, зокрема ст. 87 та п. 129.3 ст.129 Податкового кодексу України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, порушив норми процесуального права, зокрема вимоги ч. 4 ст. 78 КАС України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також не забезпечивши повне і всебічне дослідження наявних доказів у справі, суд першої інстанції необґрунтовано підтримав позицію податкового органу про те, що уклавши мирову угоду у справі 16/377 і розстрочивши суму податкового боргу у справі №807/1099/16, підприємство погодилося з сумою податкового боргу, правильністю нарахування пені і т.п. Однак, на думку апелянта це суперечить фактичним обставинам справи, змісту судових рішень та позиції Верховного суду.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу у якому не погоджується з вимогами апеляційної скарги КП «ВУВКГ міста Ужгорода», вважає їх необґрунтованими та безпідставними, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі №807/942/17 прийнятим з дотриманням норм процесуального та матеріального права. Зокрема звертає увагу суду на те, що всі доводи КП «ВУВКГ міста Ужгорода» стосуються періодів до 2015 року і не стосуються правовідносин, що склалися між відповідачем та позивачем у 2016 році по новоствореному податковому боргу, узгодженому КП «ВУВКГ міста Ужгорода». КП «ВУВКГ міста Ужгорода» наводячи свої аргументи, упускає той факт, що у періоді, який передував періоду, охопленому перевіркою, підприємство неодноразово розстрочувало сплату податкового боргу, що не звільняло платника податків від відповідальності у вигляді пені, передбаченої пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПКУ, крім того за користування розстроченням нараховувались проценти у вигляді пені, нарахованої відповідно до п.100.1 ст.100, п.129.4 ст.129 ПКУ.

Рішення суду першої інстанції у даній справі ГУ ДПС у Закарпатській області вважає законним та обґрунтованим, а оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення від 28.07.2017 року №, №, № - правомірними. Відтак, з урахуванням наведеного, просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням ДФС у Закарпатській області було проведено камеральну перевірку КП «ВУВКГ міста Ужгорода» з питання дотримання встановлених законодавством граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних з податку на додану вартість за період грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року та своєчасності сплати податку на додану вартість згідно поданих КП «ВУВКГ міста Ужгорода» податкових декларацій з податку на додану вартість за вересень, жовтень 2016 року, постанови суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 28.10.2016р. №807/1099/16 (по податкових деклараціях з ПДВ за листопад, грудень 2015 року, січень-серпень 2016 року, уточнюючому розрахунку від 29.07.2016 року, податкових повідомленняхрішеннях від 11.04.2014р. №, від 04.07.2016р. №, №), за результатами якої складено акт перевірки від 14.07.2017 №305/12- 01/03344326.

Згідно даного акту перевірки встановлено, що КП «ВУВКГ міста Ужгорода»:

в порушення п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) не зареєструвало податкові накладні/розрахунки коригування з дати їх складання за період грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року в сумі 1 718 001,43грн ПДВ в Єдиному реєстрі податкових накладних;

в порушення п.203.2 ст.203 ПКУ: - із затримкою до 30 календарних днів сплатило 458 207,20грн. податку на додану вартість, в т.ч. 05 грудня 2016 року сплатило 77 439,20 грн. узгодженого ПДВ згідно постанови суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 28.10.2016 №807/1099/16 (термін сплати 25.11.2016); 05 грудня 2016 року сплатило 364 777,30грн., 23 грудня 2016 року сплатило 15 990,70 грн. узгодженого ПДВ згідно податкової декларації за жовтень 2016 року (вхідний № від 17.11.2016; граничний термін сплати 01.12.2016); - із затримкою більше 30 календарних днів сплатило 178 935,00 грн. податку на додану вартість, в т.ч. 30 листопада 2016 року сплатило 80 652,40 грн., 05 грудня 2016 року сплатило 98 282,60 грн. узгодженого ПДВ згідно податкової декларації за вересень 2016 року (вхідний № від 19.10.2016; граничний термін сплати 30.10.2016).

За розглядом вказаного акта перевірки Головне управління ДФС у Закарпатській області 28.07.2017 прийняло: - на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.120-1.2 ст.120-1 ПКУ податкове повідомлення-рішення №, яким за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму 1 659 695,43 грн. ПДВ застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 829 847,72 грн., на підставі п.126.1 ст.126 ПКУ податкові повідомлення-рішення № про застосування штрафу 45 820,72 грн. у розмірі 10 відсотків погашеної суми 458 207,20 грн. податкового боргу; № про застосування штрафу 35 787,00 грн. у розмірі 20 відсотків погашеної суми 178 935,00 грн. податкового боргу.

Вважаючи вказані податкові повідомлення рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що згідно інтегрованої картки Комунального підприємства «ВУВКГ м. Ужгорода» з ПДВ за 2015 рік за рахунок поступлень Комунальному підприємству «ВУВКГ м. Ужгорода» субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах 28.08.2015 р. погашено податковий борг в сумі 468 381,00 грн., 17.12.2015 р. погашено податковий борг в сумі 856 000,00 грн., 17.12.2015 р. погашено податковий борг в сумі 2 498 905,09 грн., 17.12.2015 р. погашено податковий борг в сумі 105 130,51 грн., 17.12.2015 р. погашено податковий борг в сумі 557 700,75 грн.. Таким чином, субвенція в сумі 4 4861 17,35 грн. була перерахована в рахунок погашення заборгованості Комунального підприємства «ВУВКГ м. Ужгорода» з податку на додану вартість без затримання.

Із загальної суми 4 486 117,35 грн. субвенцій, субвенції в сумі 3 183 559,35 грн. були отримані Комунальним підприємством «ВУВКГ м. Ужгорода» для погашення податкового боргу, який утворився до 01.07.2015 року і відображенню на рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість не підлягали. Субвенції в сумі 1 302 558,00 грн. були отримані Комунальним підприємством «ВУВКГ м. Ужгорода» дня погашення податкового боргу, який утворився після 01.07.2015 року, а саме по податкових деклараціях з ПДВ за липень 2015 р. (519 347,00 грн.), за серпень 2015 р. (249 283,00 грн.), за вересень 2015 р. (289 605,00 грн.) та за жовтень 2015 р. (244 323,00 грн.), відображено 17.05.2017 року (по документу від 23.12.2015 року за № 00017) в системі електронного адміністрування ПДВ на електронному рахунку Комунального підприємства «ВУВКГ м. Ужгорода».

На спростування тверджень позивача щодо не виключення з податкового боргу нарахування в сумі 430 630,12 грн. на підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.10.2009 р. по справі № К-7796/07, суд зазначив, що вказана сума з інтегрованої картки Комунального підприємства «ВУВКГ м. Ужгорода» з ПДВ за 2010 рік була виключена 19.02.2010 р., що підтверджується відповідними записами в інтегрованій картці. Станом на 18.02.2010 р. недоїмка становила 1 159 712,33 грн., а станом на 19.02.2010 р. зменшилась на 430 630,12 грн. та становила 729 082,21 грн.. Фактично сплачені кошти Комунальним підприємством «ВУВКГ м. Ужгорода» в сумі 430 630,12 грн. були зараховані в рахунок погашення наявного податкового боргу станом на 19.02.2010 р. згідно з черговістю його виникнення.

Суд також вказав про те, що посилання позивача на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 р. у справі № 876/6114/14 та на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 р. у справі № 876/661/15 є не обґрунтованими, оскільки такі доводи Комунального підприємства «ВУВКГ м. Ужгорода» стосуються періодів до 2013 року і не стосуються правовідносин, що склалися між відповідачем та позивачем у 2016 році по новоствореному податковому боргу, узгодженому Комунальним підприємством «ВУВКГ м. Ужгорода». Аргументація Комунального підприємства «ВУВКГ м. Ужгорода» по сплаті ПДВ у періоді, що передував періоду, охопленому перевіркою виходить за межі предмету позову даної адміністративної справи.

Суд звернув увагу на те, що Комунальне підприємство «ВУВКГ м. Ужгорода» наводячи свої аргументи, упускає той факт, що у періоді, який передував періоду, охопленому перевіркою, підприємство неодноразово розстрочувало сплату податкового боргу, що не звільняло платника податків від відповідальності у вигляді пені, передбаченої пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України. Крім того, за користування розстроченням КП «ВУВКГ міста Ужгорода» нараховувались проценти у вигляді пені, нарахованої відповідно до п. 100.1 ст. 100 ПК України.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини, які були встановлені судами у справах № 807/242/14, № 2а-0770/543/11 є правовою оцінкою, наданою судами на момент прийняття рішень по цих справах і не можуть бути доказами в даній справі, так як, по-перше результати рішень судів відображені відповідачем в інтегрованій картці Комунального підприємства «ВУВКГ м. Ужгорода» за 2015 рік, по-друге позивач визнав у судовій справі № 807/1099/16 (про розстрочення (відстрочення) податкового боргу) станом на 30.09.2016 р. з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 21.10.2016 р. податковий борг в сумі 4756158,80 грн.

Суд також звернув увагу, що в інтегрованій картці Комунального підприємства «ВУВКГ м. Ужгорода» за 2015 рік неузгоджена сума ПДВ в розмірі 113 992,19 грн.. 29.05.2015 р. була скасована на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015р. по справі № 876/6114/14, неузгоджена сума ПДВ в розмірі 249 260,81 грн. 19.06.2015р. була скасована на виконання ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 р. по справі № 876/661/15. А відтак відповідач виконав рішення судів у судових справах № 876/6114/14 (номер справи в першій інстанції 807/242/14), № 876/661/15 (номер справи в першій інстанції 2а-0770/543/11).

Також судом першої інстанції відхилено доводи Комунального підприємства «ВУВКГ м. Ужгорода» про те, що в облікових картках за попередні роки програмне забезпечення відповідача неправильно нарахувало пеню, а саме в порушення ст. 131 ПК України, оскільки суд вважав, що в оскаржених податкових повідомленнях-рішеннях не містяться нарахування пені, таким чином, аргументи позивача щодо нарахування пені в інтегрованій картці з ПДВ не стосуються таких податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податкових накладних та/або розрахунках коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов`язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Згідно пп. 1 п. 2 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 р. № 569) у цьому Порядку терміни вживаються у такому значенні, зокрема, рахунок у системі електронного адміністрування податку (далі - електронний рахунок) - рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який таким платником перераховуються кошти з власного поточного рахунка у сумі, необхідній для досягнення розміру суми, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), а також у сумі, необхідній для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань. Кошти з такого рахунка підлягають перерахуванню до бюджету та/або на спеціальний рахунок.

Згідно пп. «в» п. 200-1.4 ст. 200-1 ПК України на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти, зокрема, з рахунків платників, відкритих у відповідних органах казначейства для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, а рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України».

Аналізуючи наведені норми слід дійти висновку, що пп. «в» п. 200-1.4 ст. 200-1 ПК України передбачає один із способів поповнення рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника. Тоді, як п. 200-1.3 ст. 200-1 Кодексу містить зобов`язання платника перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 ст. 200-1 Кодексу, є меншою ніж сума податку в податкових накладних та/або розрахунках коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відтак, колегія суддів вважає, що твердження КП «ВУВКГ міста Ужгорода» у апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, порушуючи вимоги ч.4 ст.78 КАС України, будучи повідомленим, що обставина щодо не зарахування в 2015 році на рахунок КП «ВУВКГ міста Ужгорода» №2116 у системі електронного адміністрування ПДВ коштів у сумі 4486117,35 грн встановлена судовим рішенням у справі №807/205/16, яке набуло законної сили, проігнорував дане судове рішення і всупереч прямій нормі пп. «в» 200-1.4 статті 200-1 ПКУ дійшов хибного висновку про відсутність підстав для зарахування цих коштів на відповідний рахунок позивача є помилковим.

Матеріалами справи підтвержується, а саме згідно інтегрованої картки Комунального підприємства «ВУВКГ м. Ужгорода» з ПДВ за 2015 рік за рахунок поступлень Комунальному підприємству «ВУВКГ м. Ужгорода» субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах 28.08.2015 р. погашено податковий борг в сумі 468381,00 грн., 17.12.2015р. погашено податковий борг в сумі 856000,00 грн., 17.12.2015р. погашено податковий борг в сумі 2498905,09 грн., 17.12.2015р. погашено податковий борг в сумі 105130,51 грн., 17.12.2015р. погашено податковий борг в сумі 557700,75 грн.

Таким чином, субвенція в сумі 4486117,35 грн. була перерахована в рахунок погашення заборгованості Комунального підприємства «ВУВКГ м. Ужгорода» з податку на додану вартість без затримання.

Зокрема те, що субвенція в сумі 4486117,35 грн була отримана КП «ВУВКГ міста Ужгорода» встановлено і судом у постанові Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.01.2017р. по справі №807/205/16. Закарпатський окружний адміністративний суд у рішенні від 28 квітня 2023 року у даній справі вказав, що відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу. Виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.

Згідно п.9 ст. 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України на 2015 рік у частині доходів є надходження, зокрема надходження від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість, що сплачується підприємствами електроенергетичної, нафтогазової, вугільної галузей, підприємствами, що надають послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення, та нараховані суми податку на додану вартість, які виникають після проведення розрахунків по субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеній пунктом 16 статті 14 цього Закону, у таких підприємств.

Відповідно до п.16 ст.14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» у 2015 році кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами статей 11, 12 і 13 цього Закону, спрямовуються відповідно на субвенцію з Державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (за рахунок джерел, визначених пунктами 8 і 9 статті 11 цього Закону).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що із загальної суми 4 486 117,35 грн. субвенцій, субвенції в сумі 3 183 559,35 грн. були отримані КП «ВУВКГ міста Ужгорода» для погашення податкового боргу, який утворився до 01.07.2015 і відображенню на рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість не підлягали; субвенції в сумі 1 302 558,00 грн. були отримані КП «ВУВКГ міста Ужгорода» для погашення податкового боргу, який утворився після 01.07.2015, а саме по податкових деклараціях з ПДВ за липень 2015 року (519 347,00 грн.), за серпень 2015 року (249 283,00 грн.), за вересень 2015 року (289 605,00 грн.) та за жовтень 2015 року (244 323,00 грн.), відображено 17.05.2017 (по документу від 23.12.2015 за №00017) в системі електронного адміністрування ПДВ на електронному рахунку КП «ВУВКГ міста Ужгорода».

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача щодо відсутності виключення з податкового боргу нарахування в сумі 430 630,12 грн. на підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.10.2009р. по справі № К-7796/07, та вірно вказав про те, що вказана сума з інтегрованої картки Комунального підприємства «ВУВКГ м. Ужгорода» з ПДВ за 2010 рік була виключена 19.02.2010, що підтверджується відповідними записами в інтегрованій картці.

Окрім того станом на 18.02.2010р. недоїмка становила 1 159 712,33 грн., а станом на 19.02.2010р. зменшилась на 430 630,12 грн. та становила 729082,21 грн., відтак фактично сплачені кошти Комунальним підприємством «ВУВКГ м. Ужгорода» в сумі 430 630,12 грн. були зараховані в рахунок погашення наявного податкового боргу станом на 19.02.2010р. згідно з черговістю його виникнення.

Також слід зазначити, що згідно з п. 31.1 ст. 31 ПКУ строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством.

Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Відповідно до п.57.1 ст.57 ПКУ платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що за оспорюваний період КП «ВУВКГ міста Ужгорода» здійснило три сплати по погашенню податкового боргу з ПДВ 30.11.2016, 05.12.2016 та 23.12.2016, що свідчить про недотримання КП «ВУВКГ міста Ужгорода» граничних строків сплати по поданих податкових деклараціях з ПДВ за вересень, жовтень 2016 року та по графіку сплати (запропонованого КП «ВУВКГ міста Ужгорода») відповідно до постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 року №807/1099/16 про розстрочення (вiдстрочення) податкового боргу (повністю визнаного КП «ВУВКГ міста Ужгорода»).

Закарпатський окружний адміністративний суд забезпечив повне і всебічне з`ясування обставин даної судової справи застосувавши у спірних правовідносинах п.87.1 ст.87 ПКУ із врахуванням п.87.9 ст.87 ПКУ.

При погашенні податкового боргу платниками податків, податковий орган керується п.87.9 ст. 87 ПКУ, згідно якого у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За загальним правилом відповідальність за неналежне виконання податкового обов`язку несе платник, що визначено ст. 109 ПКУ, відповідно до якої, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 111 ПКУ визначені види відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Відповідно до п.126.1 ст.126 ПКУ у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз наведених норм права свідчить, що податковий обов`язок є безумовним і першочерговим. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку законодавчо покладено на платника податків.

Передбачена пунктом 126.1 статті 126 ПКУ відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Обставини, які зумовлюють застосування штрафу, передбаченого пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, виникають у силу самого факту погашення узгодженого грошового зобов`язання з простроченням строків, передбачених Податковим кодексом України.

КП «ВУВКГ міста Ужгорода» у апеляційній скарзі посилається на постанову Верховного Суду від 06.12.2022 у адміністративній справі №0740/980/18, якою Верховний Суд постановив рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2019 у справі №0740/980/18 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Однак, слід врахувати те, що за новим розглядом Закарпатський окружний адміністративний суд рішенням від 07.04.2023 у справі №0740/980/18 за адміністративним позовом КП «ВУВКГ міста Ужгорода» до ГУ ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення у задоволенні позову відмовив. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 04.07.2023 у справі №0740/980/18 за наслідками розгляду апеляційної скарги КП «ВУВКГ міста Ужгорода» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 апеляційну скаргу КП «ВУВКГ міста Ужгорода» залишив без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 у справі №0740/980/18 без змін.

У вказаних судових рішеннях суди встановили, що пояснення КП «ВУВКГ міста Ужгорода» щодо судових справ №876/6114/14 (номер справи в першій інстанції 807/242/14), №876/661/15 (номер справи в першій інстанції 2а-0770/543/11) не знайшли своє підтвердження.

Окрім того, колегія суддів вважає, що покликання апелянта на низку судових рішень, які судом першої інстанції охопленні увагою судом, не знімають обов`язку з КП «ВУВКГ міста Ужгорода» дотримання строків сплати узгоджених податкових зобов`язань та сплати розстрочених платежів вчасно та у повному обсязі по податкових деклараціях та відповідно до графіку погашення розстрочених (відстрочених) сум заборгованості.

КП «ВУВКГ міста Ужгорода» наводячи свої аргументи, упускає той факт, що у періоді, який передував періоду, охопленому перевіркою, підприємство неодноразово розстрочувало сплату податкового боргу, що не звільняло платника податків від відповідальності у вигляді пені, передбаченої пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПКУ, крім того за користування розстроченням нараховувались проценти у вигляді пені, нарахованої відповідно до п.100.1 ст.100, п.129.4 ст.129 ПКУ.

Також слід вказати про те, що посилання кликання апелянта на практику Верховного Суду (постанови від 03.05.2018 №820/4177/17, від 31.07.2018 №824/2675/14-а, від 14.08.2018 у справі №818/1507/17) є помилковими, оскільки вказані висновки Верховного Суду стосуються правомірності застосування штрафної санкції відповідно до ст.126 ПКУ у випадку подання платником уточнюючої декларації зі зменшенням попередньо задекларованого зобов`язання. Подібні правовідносини виникали у судовій справі №876/6114/14 і не стосуються спірного податкового повідомлення-рішення у даній справі. У 2016 році позивач не подавав уточнюючої декларації зі зменшенням попередньо задекларованого зобов`язання з ПДВ.

Колегія суддів вважає, що позивач помилково вказує, що «з даної практики Верховного Суду також випливає, що зменшення абсолютного значення суми самостійно визначених грошових зобов`язань шляхом подання уточнюючої податкової декларації не свідчить про погашення податкового боргу для цілей нарахування пені, оскільки пеня як і штраф є одним із видів відповідальності за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань». Як вже вказував відповідач, податкове повідомлення-рішення, яке оскаржувалось у судовій справі №876/6114/14 та було скасовано на виконання рішення суду, не містило нарахування пені. У спірному податковому повідомленні-рішенні також не міститься нарахування пені. КП «ВУВКГ міста Ужгорода» у апеляційній скарзі вказує на нарахування контролюючим органом пені 19.02.2010, 31.05.2011, 17.12.2015, 30.12.2015, 28.10.2016, 05.12.2016, 24.11.2016, 23.12.2016, 24.12.2016, що не стосуються предмету позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що всі доводи КП «ВУВКГ міста Ужгорода» стосуються попередніх періодів і не стосуються правовідносин, що склалися між відповідачем та позивачем у 2016 році по новоствореному податковому боргу, узгодженому КП «ВУВКГ міста Ужгорода». А дослідження нарахувань пені (процентів) за всі розстрочення (відстрочення) податкового боргу, які надавались КП «ВУВКГ міста Ужгорода» до 2016 року виходить за межі предмету даної справи.

Щодо тверджень КП «ВУВКГ міста Ужгорода» про те, що 28.10.2016, 05.12.2016, 23.12.2016 зараховуючи здійсненні підприємством платежі, податковий орган здійснював погашення значних сум пені (на суми 421389,10 грн., 11705,25 грн. і 46,36 грн. відповідно), нарахованої по 27.01.2017, що значно перевищує не тільки дату погашення зобов`язання, а і дату самої пені», то слід вказати про те, що згідно інтегрованої картки з ПДВ КП «ВУВКГ міста Ужгорода» 28.10.2016 відбулося зменшення абсолютного значення податкового боргу (в тому числі пені в сумі 421 389,10 грн., нарахованої в попередніх податкових періодах по інших розстроченнях) за рахунок проведення розстрочення по рішенню Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.10.2016 по справі №807/1099/16. Отже, пеня в сумі 421 389,10 грн. 28.10.2016 була розстрочена, а не погашена, як стверджує позивач у апеляційній скарзі.

Окрім того, вказане позивачем погашення пені (117 05,25 грн. і 46,36 грн.) відповідно датами 05.12.2016 та 23.12.2016 виходить за межі періоду перевірки, та на думку суду не впливає на розмір податкового боргу (за несвоєчасну сплату якого спірними податковими повідомленнями-рішеннями застосовано штрафні санкції по ст.126 ПКУ), який погашено 01.12.2016.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у оскаржених податкових повідомленнях-рішеннях не містяться нарахування пені, а відтак аргументи позивача щодо нарахування пені в інтегрованій картці з ПДВ не стосуються таких податкових повідомлень-рішень.

Оцінюючи наведені скаржниками доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги відповідачів не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі № 807/942/17 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
У зв`язку із перебуванням члена колегії, судді Сеника Р.П. з 18.10.2023 по 20.10.2023 включно у відпустці, повне судове рішення складено та підписано 23 жовтня 2023 року.