Справа № 120/8135/23
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2023-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 жовтня 2023 р. Справа № 120/8135/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани №128 від 21.05.2023.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №128 від 21.05.2023 накладене дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення вимог статей 11, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Зазначає, що констатуюча частина оскаржуваного наказу не містить зазначень підстави, обґрунтування або мети видання такого наказу. Також відсутні відомості щодо посадової особи з повним найменуванням її штатної посади та військового звання, яка на думку відповідача винна в порушенні та відповідно не вказано ступінь такої особи, що в свою чергу вказує на недотримання вимог законодавства при складанні даного наказу. Крім того, в оскаржуваному наказі не зрозуміло, які саме положення законодавства порушені. Посилається на те, що рішення командира про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення прийняте без службового розслідування для уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини, без повного дослідження характеру та обставин вчинення правопорушення. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду 14.06.2023 відкрито провадження в справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Також, даною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а також витребувано у сторін додаткові докази, а саме у відповідача: матеріали службового розслідування, які стали підставою для прийняття наказу командиром Військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2023 №128 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та інформацію чи повідомлявся позивач про проведення службового розслідування відносно нього та чи надавав пояснення під час проведення службового розслідування. Якщо такі пояснення надавалися позивачем, надати до суду їх копію.

Станом на 25.08.2023 відзив на позовну заяву та витребувані докази відповідач не надав, хоча копію ухвали про відкриття провадження від 14.06.2023 отримав 17.07.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою суду від 25.08.2023 повторно витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином завірені копії матеріалів службового розслідування, у разі його проведення, або інших документів, які стали підставою для прийняття наказу командиром Військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2023 №128 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , рапорту командира військової частини НОМЕР_2 майора

ОСОБА_2 (вх. №713 від 21.05.2023) та інформацію чи повідомлявся позивач про проведення службового розслідування відносно нього та чи надавав пояснення під час проведення службового розслідування, у разі якщо службове розслідування відносно ОСОБА_1 проводилося. Якщо такі пояснення надавалися позивачем, надати до суду їх копію.

20.09.2023 від представника військової частини НОМЕР_1 надійшов пакет витребуваних доказів та відзив на позовну заяву, в тексті якого представник відповідача просить поновити строк для подачі відзиву. В обґрунтування заяви про поновлення строку, представник відповідача вказав, що після надходження ухвали про відкриття провадження, військовою частиною було підготовлено відзив на позовну заяву, проте внаслідок технічної помилки його було направлено Вінницькому окружному адміністративному суді, однак за адресою проживання позивача. На підтвердження зазначених обставин надає квитанції АТ «Укрпошта».

В свою чергу, 05.10.2023 позивачем подано заяву, в якому ОСОБА_1 просив відмовити у поновлені строку на подання відзиву, оскільки такі обставини не можуть вважатися технічною помилкою при оформленні поштової кореспонденції.

Оцінюючи аргументи сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 5 статті 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

Так, ухвалою суду від 14.06.2023 Військовій частині НОМЕР_1 встановлено 15-денний строк з моменту отримання такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач отримав ухвалу суду 17.07.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У встановлений строк, відповідач відзив на позовну заяву не подав, проте подав 20.09.2023, разом із клопотанням про поновлення строку для його подачі. В обґрунтування якого вказав, що пропустив строк внаслідок технічної помилки при заповненні поштової кореспонденції.

Так, позивачем до свого клопотання від 05.10.2023 було додано фотокопію лицьової сторони поштового конверта з відміткою АТ «Укрпошта» від 28.07.2022 заповненого відповідачем, де зазначено одержувача «Вінницький окружний адміністративний суд, вул. Київська, буд.43, кв. 19, м. Могилів-Подільський, Вінницька обл. 24000».

Отже, суд зазначає, що дійсно відповідачем було допущено помилку при заповненні поштової кореспонденції. При цьому, за таких обставин суд не може обмежити права відповідача, що закріплені у статтях 44, 47, 159 КАС України та застосувати надмірний формалізм до вказаних відносин.

Згідно частини 2 статті 121 КАС України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у пункті 81 мотивувальної частини постанови від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22, протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зазначене вище, а також з метою забезпечення реалізації відповідачем його прав, що закріплені у статтях 44, 47, 159 КАС України, суд прийшов до висновку про необхідність продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.

Так, у поданому 20.09.2023 відзиві, відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви. Зазначає, що із пояснень командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 від 17 липня 2023 року, командир відділення взводу охорони військової частини НОМЕР_2 старший сержант ОСОБА_1 , на його вимогу (усний наказ) відмовився доповісти загальні обов`язки військовослужбовця, обов`язки командира відділення визначені статтями 11, 125 та 126 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України. Свою відмову мотивував тим, що загальні обов`язки військовослужбовця, обов`язки командира відділення йому не доводилися. 3 огляду на вказане командиром військової частини НОМЕР_2 , позивачеві було нагадано, що він відповідно до обіймаємої посади повинен знати обов`язки, про які йде мова, та віддано усний наказ командиру роти з морально-психологічного забезпечення капітану ОСОБА_3 про здійснення доведення положень статей 11, 125, 126 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1-6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, командиру відділення взводу охорони військової частини НОМЕР_2 старшому сержанту ОСОБА_1 шляхом надання відомості із зазначенням змісту вказаних раніше статей Статутів.

13.05.2023 року командиром роти з морально-психологічного забезпечення капітаном ОСОБА_3 наказ командира виконано. 18.05.2023 року командиром військової частини НОМЕР_2 в присутності військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , сержантського складу, здійснено повторно доведення змісту статей 11, 125, 126 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1-6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, командиру відділення взводу охорони військової частини НОМЕР_2 старшому сержанту ОСОБА_1 . Після чого надано йому усний наказ про їх доповідь командиру військової частини НОМЕР_2 о 12.00 20.05.2023 року та роз`яснено, що знання вказаних статей є його посадовим обов`язком і після доповіді змісту цих статей він буде допущений до виконання бойових (спеціальних) завдань у складі бойової обслуги військової частини НОМЕР_2 . В подальшому доповідь командиром військової частини НОМЕР_2 була перенесена на 21.05.2023 року на 10.00.

21.05.2023 року о 10.00 на шикуванні особового складу військової частини НОМЕР_2 позивачем доповіді змісту статей 11, 125, 126 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1-6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України не здійснено. В обґрунтування відмови ним зазначено, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 є злочинним.

Після чого, командиром військової частини НОМЕР_2 здійснено доповідь вищестоящому керівництву про вказані обставини та подано рапорт від 21.05.2023 року №496 про накладення на командира відділення взводу охорони військової частини НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

У той же день, у присутності заступника командира з морально-психологічного забезпечення капітана ОСОБА_3 , майстер-сержанта ОСОБА_4 , штаб-сержанта ОСОБА_5 та старшого сержанта ОСОБА_6 , зміст рапорту, про який йдеться, командиром військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_2 було доведено старшому сержантові ОСОБА_1 Однак від ознайомлення з даним рапортом під особистий підпис він відмовився.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2023 року №128 «Про притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності» старшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення «Догани». Вказаний наказ доведений старшому сержанту ОСОБА_1 доведено 24.05.2023 року під особистий розпис з врученням його копії.

Відтак вважає наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2023 року №128 правомірним та таким що не може бути скасований.

05.10.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що більшість поданих до матеріалів справи із відзивом доказів, окрім рапорту від 06.01.2023, були створенні після винесення оскаржуваного наказу, і тому на них не ґрунтувався оскаржуваний наказ. Тому подані письмові пояснення не можуть братись до уваги як підстава для винесення оскаржуваного наказу, оскільки складені невідомою особою та в межах невідомих процесуальних дій, що не мають відношення до судового процесу в даній справі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (без статусу юридичної особи, в структурі військової частини НОМЕР_1 ) на посаді командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_2 за місцем дислокації в межах території Вінницької області.

На підставі рапорту командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 (вх. №713 від 21.05.2023) наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2023 №128 на старшого сержанта, командира відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 накладене дисциплінарне стягнення "догана" за порушення вимог статей 11, 125, 126 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України.

Вважаючи протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2023 №128 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до частин першої, другої статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 2 якого встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, яким також регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до пункту 4 розділу І Положення № 1153/2008 громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Відповідно до правових норм, зазначених в статтях 4-6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Згідно із статтями 16 та 17 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

При цьому, правовими нормами статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно положень статей 125, 126 Статуту внутрішньої служби ЗСУ командир відділення в мирний і воєнний час відповідає за успішне виконання відділенням завдань за призначенням, навчання і виховання військовослужбовців відділення, їх військову дисципліну, морально-психологічний стан, охайний зовнішній вигляд, стройову та фізичну підготовку, правильне зберігання, експлуатацію і утримання в належному стані озброєння, техніки та іншого майна відділення.

Командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення.

Командир відділення зобов`язаний:

підтримувати бойову готовність особового складу, озброєння і техніку відділення;

знати тактику дій відділення в різних видах бою, вміло командувати особовим складом під час виконання завдань за призначенням;

досконало знати і вміло володіти всіма видами озброєння і техніки відділення;

постійно працювати над удосконаленням особистого рівня професійних знань, умінь та навичок за фахом;

знати, дотримуватися особисто та забезпечувати неухильне дотримання підлеглим особовим складом норм міжнародного гуманітарного права;

знати керівні документи з бойової підготовки, надавати пропозиції головному сержантові взводу щодо планування, організації, проведення заходів із бойової підготовки та заходів з удосконалення рівня індивідуальної підготовки військовослужбовців відділення;

навчати і виховувати особовий склад відділення, безпосередньо проводити заняття з бойової підготовки, тренування, спрямовані на підвищення рівня індивідуальної підготовки військовослужбовців та рівня їх фізичної підготовленості;

доповідати головному сержантові взводу стосовно проблемних питань проходження військової служби особовим складом відділення, надавати заявки головному сержантові взводу щодо всебічного забезпечення військовослужбовців відділення;

забезпечувати додержання особовим складом відділення військової дисципліни, виконання правил носіння військової форми одягу, доповідати головному сержантові взводу про застосовані ним заохочення і накладені на військовослужбовців відділення стягнення;

забезпечувати виконання розпорядку дня особовим складом підрозділу, вживати заходів для запобігання вчиненню правопорушень військовослужбовцями відділення;

негайно доповідати командирові взводу та головному сержантові взводу про надзвичайні події у відділенні, факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів;

постійно працювати над удосконаленням особистого стилю роботи, бути взірцем для особового складу відділення щодо виконання службових обов`язків;

знати військове звання, прізвище, ім`я та по батькові військовослужбовців відділення, їх дату народження, віросповідання, особисто-ділові та морально-психологічні якості, захоплення, рід занять до військової служби, родинний стан, успіхи і недоліки у службі;

піклуватися про підлеглих, ставитися до них із повагою, не принижувати їх честі та гідності, знати потреби військовослужбовців, порушувати перед командиром взводу та головним сержантом взводу питання про задоволення цих потреб;

організовувати здійснення заходів із зміцнення здоров`я особового складу відділення, їх фізичної тренованості та загартованості, своєчасно доповідати головному сержантові взводу про захворювання військовослужбовців;

підтримувати на належному рівні морально-психологічний стан військовослужбовців відділення, сприяти формуванню в особового складу почуття взаємоповаги і взаємодовіри, відповідальності за успішні дії підрозділу;

виховувати поважне ставлення особового складу відділення до військової служби та свого військового фаху, розвивати в них патріотичні почуття та моральну готовність до захисту держави;

проводити індивідуально-виховну роботу з військовослужбовцями відділення;

забезпечувати правильне зберігання і експлуатацію озброєння, техніки та іншого майна відділення, стежити за їх наявністю та утриманням в належному стані, за правильним припасуванням військовослужбовцями спорядження і екіпірування та його обслуговуванням, щодня проводити їх огляд, перевірку наявності та справності, виховувати в особового складу дбайливе ставлення до них;

проводити підготовку особового складу, озброєння, техніки та іншого майна відділення до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням;

контролювати наявність озброєння і техніки протягом занять (навчань), виконання завдань за призначенням, доповідати командирові взводу та головному сержантові взводу щодо втрат серед особового складу, втрат та пошкодження озброєння і техніки, потреби в їх евакуації та поповненні (відновленні);

перевіряти наявність особового складу та наявність, стан і комплектність озброєння, техніки, боєприпасів, навчально-тренувальних, імітаційних та бойових засобів, іншого майна після закінчення занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, проводити технічне обслуговування озброєння і техніки, чищення зброї і шанцевого інструменту, організовувати поповнення боєприпасів та інших матеріально-технічних засобів;

здійснювати збір та надання головному сержантові взводу інформації про досвід, отриманий особовим складом під час виконання завдань за призначенням, використовувати його з метою підвищення ефективності виконання покладених на відділення завдань, збереження життя і здоров`я особового складу;

забезпечувати дотримання військовослужбовцями відділення правил безпеки під час користування зброєю і технікою, її обслуговування, заходів з безпеки на заняттях (стрільбах, навчаннях), під час ремонтних та господарських робіт, перевіряти, щоб після занять (стрільб, навчань) у підлеглих не залишалося боєприпасів, гранат, запалів, вибухових речовин;

надавати головному сержантові взводу пропозиції щодо призначення військовослужбовців відділення для несення служби в добовому наряді, своєчасно відправляти визначений особовий склад для підготовки до несення служби в добовому наряді;

підтримувати внутрішній порядок у відділенні, утримувати в чистоті та порядку приміщення і територію, закріплені за ним;

надавати головному сержантові взводу пропозиції щодо планування підготовки (навчання) та призначення на посади військовослужбовців відділення;

постійно знати наявність особового складу відділення, місце його перебування та чим він займається.

Суд відзначає, що знати свої обов`язки, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України та накази командирів є обов`язком військовослужбовця.

Приписами статті 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлено, що військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут ЗСУ).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Стаття 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Частиною третьою статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Абзацом першим статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Отже, невиконання військовослужбовцем наказів командира та порушення службової дисципліни є підставою для застосування дисциплінарного стягнення.

Як свідчить оскаржуваний наказ, підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани слугувало порушення ним вимог статей 11, 125, 126 Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що командир відділення взводу охорони військової частини НОМЕР_2 старший сержант ОСОБА_1 , на вимогу майора ОСОБА_2 (усний наказ) відмовився доповісти загальні обов`язки військовослужбовця, обов`язки командира відділення визначені статтями 11, 125 та 126 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України. Свою відмову мотивував тим, що загальні обов`язки військовослужбовця, обов`язки командира відділення йому не доводилися.

3 огляду на вказане командиром військової частини НОМЕР_2 віддано усний наказ командиру роти з морально-психологічного забезпечення капітану ОСОБА_3 про здійснення доведення положень статей 11, 125, 126 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1-6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, командиру відділення взводу охорони військової частини НОМЕР_2 старшому сержанту ОСОБА_1 шляхом надання відомості із зазначенням змісту вказаних раніше статей Статутів.

Як свідчать матеріали справи, 13.05.2023 року командиром роти з морально-психологічного забезпечення капітаном ОСОБА_3 наказ командира виконано, відомості із зазначенням змісту вказаних статей Статутів, командиру відділення взводу охорони військової частини НОМЕР_2 старшому сержанту ОСОБА_1 доведено під особистий підпис, що підтверджується Відомістю доведення до командира відділення взводу охорони військової частини НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_1 статей Статутів Збройних Сил України, у якій останній власноручно 13.05.2023 розписавшись вказав, що «Доведено в неналежний спосіб та визначений порядок. Отримав другий примірник».

Надалі відповідач повідомив, що 18.05.2023 року командиром військової частини НОМЕР_2 в присутності військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , сержантського складу, здійснено повторно доведення змісту статей 11, 125, 126 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1-6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, командиру відділення взводу охорони військової частини НОМЕР_2 старшому сержанту ОСОБА_1 . Після чого надано йому усний наказ про їх доповідь командиру військової частини НОМЕР_2 о 12.00 20.05.2023 року та роз`яснено, що знання вказаних статей є його посадовим обов`язком і після доповіді змісту цих статей він буде допущений до виконання бойових (спеціальних) завдань у складі бойової обслуги військової частини НОМЕР_2 . В подальшому доповідь командиром військової частини НОМЕР_2 була перенесена на 21.05.2023 року на 10.00.

21.05.2023 року о 10.00 на шикуванні особового складу військової частини НОМЕР_2 позивачем доповіді змісту статей 11, 125, 126 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1-6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України не здійснено

Після чого, командиром військової частини НОМЕР_2 подано рапорт від 21.05.2023 року №496 командиру військової частини НОМЕР_1 про накладення на командира відділення взводу охорони військової частини НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

У присутності заступника командира з морально-психологічного забезпечення капітана ОСОБА_3 , командира взводу охорони військової частини НОМЕР_2 майстер-сержанта ОСОБА_4 , штаб-сержанта ОСОБА_5 зміст рапорту було доведено старшому сержантові ОСОБА_1 Однак від ознайомлення з даним рапортом під особистий підпис він відмовився.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2023 року №128 «Про притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності» старшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення «Догани».

Вказаний наказ доведений старшому сержанту ОСОБА_1 21.05.2023 року, про що зазначає сам позивач у позовній заяві. Як вказав відповідач 24.05.2023 наказ доведено позивачу під особистий розпис з врученням його копії.

Слід зазначити, що позивач у жодній із поданих заяв по суті справи не заперечив щодо зазначених фактів, проте, вказує не проведення службового розслідування по даному факту та про недоліки оскаржуваного наказу.

Суд відхиляє доводи позивача щодо незаконності спірного наказу у зв`язку з відсутністю службового розслідування.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Згідно із статтею 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Статтями 84 і 85 Дисциплінарного статуту установлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку) визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, яка затверджена Наказом Міністра оборони України 21.11.2017 № 608 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 р. за № 1503/31371.

Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

дозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 2 Розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування не призначається якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Отже, вказаними нормами передбачений вичерпний перелік обставин, за наявності яких службове розслідування призначається обов`язково. В інших випадках службове розслідування може призначатись за відповідним рішенням командира. При цьому у випадку, коли причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) службове розслідування не проводиться.

Тобто, призначення службового розслідування не є обов`язковим.

Разом з тим, 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Станом на день вчинення позивачем проступку та станом день винесення рішення, в Україні діє воєнний стан. При цьому, військова частина НОМЕР_2 та НОМЕР_1 переведена у повну бойову готовність, а особовий склад органу здійснює виконання функціональних завдань, згідно з призначенням та специфікою діяльності, по захисту державного суверенітету та територіальної цілісності держави, визначених на період дії військового стану.

Таким чином, відсутність службового розслідування у зв`язку з порушенням позивачем статей 11, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (не знання та не виконання вимог) не може слугувати підставою для скасування наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, адже як зазначено вище, обов`язком військовослужбовця є знати та додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України та накази командирів, тим паче в умовах воєнного стану.

Суд зазначає, що в даному випадку, доказом порушення позивачем вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ, є рапорт командира військової частити НОМЕР_2 майора ОСОБА_7 , який слугував підставою для спірного наказу. Зазначені у цьому рапорті обставини позивачем не спростовані.

Крім того суд оцінює лише ті докази, які слугували підставою для видачі оскаржуваного наказу. Отже, доводи позивача щодо неналежності як доказів у справі пояснень, які складені після винесення оскаржуваного наказу суд вважає безпідставними.

Згідно зі статтею 86 Дисциплінарного статуту під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Отже, при вирішенні питання про наявність у його діях складу дисциплінарного проступку обов`язково мають встановлюватись обставини щодо порушення тих обов`язків, які передбачені законами та статутами ЗСУ, інших нормативно-правових актів, або випливають зі службових обов`язків, наказів командирів, невиконання чи неналежне виконання обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності.

Обираючи вид дисциплінарного стягнення, відповідав врахував таке.

Відповідно до статті 97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

З урахуванням приписів статті 97 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення може бути застосоване як в усній так і в письмовій формі.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2023 року №128 «Про притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності» старшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення «Догани». Вказаний наказ доведено позивачу під підпис з врученням його копії.

Крім того, щодо тверджень позивача про те, що оскаржуваний наказ не відповідає вимогам Інструкції з діловодства в Збройних Силах України № 124 , суд зазначає наступне.

Пунктами 2.9.1.3, 2.9.1.6 та 2.9.1.9, розділу 2.9 Інструкції № 124 унормовано, що накази (директиви, розпорядження) розробляються за рішенням командира (керівника) військової частини (установи) для вирішення необхідних питань, усунення можливих невідповідностей у чинних наказах, уникнення великої кількості наказів з одного й того самого питання або в ініціативному порядку з відповідним обґрунтуванням. Подання розробником пропозицій щодо підготовки наказів або внесення змін до існуючих наказів має починатися з ретельного вивчення суті питання, яке підлягає вирішенню, законодавчих та інших нормативно-правових актів, усього переліку чинних наказів, які регулюють це питання, міжнародних зобов`язань України, інших додаткових матеріалів (звітів, пропозицій, узагальнень, доповідей, актів тощо). Під час розроблення проекту наказу (директиви) головні виконавці аналізують стан справ у відповідній сфері правового регулювання, причини, які зумовлюють необхідність підготовки проекту наказу, визначають предмет правового регулювання, механізм вирішення питання, що потребує врегулювання, передбачають правила І процедури, які, зокрема, унеможливлювали б вчинення корупційних правопорушень. Крім того, розробник (головний виконавець) визначає потребу в матеріальних, фінансових та інших ресурсах, необхідних для виконання передбачених у наказі заходів. У наказах (директивах) не допускаються повтори нормативних положень, визначених раніше виданими наказами. З одного і того ж питання, як правило, видається один наказ.

Накази підписуються командиром (керівником) військової частини (установи), а в разі його відсутності - посадовою особою, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Констатуюча частина має бути короткою (лаконічною). У ній має бути зазначено підставу, обґрунтування або мету видання наказу (директиви, розпорядження).

Констатуюча частина повинна викладатися розповідними реченнями та починається зі слів На виконання, 3 метою тощо і закінчуватися словом наказую, що друкується жирним шрифтом, після якого ставиться двокрапка. Якщо документ видається на підставі іншого розпорядчого документа, то в констатуючій частині зазначається назва виду цього документа, його розробник, дата, номер та заголовок.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що накази розробляються за рішенням командира (керівника) військової частини, для вирішення необхідних питань.

Накази підписуються командиром (керівником) військової частини (установи), а в разі його відсутності - посадовою особою, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Так, позивач вказує, що в констатуючій частині оскаржуваного наказу не міститься зазначень підстави, обґрунтування або мети його видання. Також відсутні відомості щодо посадової особи з повним найменуванням її штатної посади та військового звання, яка на думку відповідача винна в порушенні та відповідно не вказано ступінь такої особи, що в свою чергу вказує на недотримання вимог законодавства при складанні даного наказу.

Як вбачається з констатуючої частини оскаржуваного наказу, такий видано за порушення вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

Тобто, констатуюча частина є лаконічною, в обгрунтування його видачі зазначено про порушення ОСОБА_1 «вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ». При цьому підставою для його видачі слугував рапорт майора ОСОБА_2 №713 від 21.05.2023.

За таких обставин, на думку суду, оскаржуваний наказ видано у відповідності Інструкції № 124, що в свою чергу спростовує твердження позивача про його неправомірність.

Крім того, за обставин цієї справи суд констатує, що жодні з наведених позивачем доводів щодо зазначення неповних відомостей в оскаржуваному наказі відповідача не можуть бути підставою для його скасування по суті, оскільки такі порушення не мають характер значущих або фундаментальних, в свою чергу за змістом спірний наказ видано на підставі положень законодавства, в межах повноважень відповідача та у спосіб, встановлений законом, зворотного в ході судового розгляду не встановлено.

При цьому, вказані позивачем порушення його прав у зв`язку з неналежним, на його думку, оформленням та формулюванням наказу, не можуть бути захищені шляхом його скасування, оскільки не впливають на правомірність їх прийняття.

Також, позивачем жодним чином не обґрунтовано, яким саме чином вказані ним недоліки оскаржуваного наказу вплинули чи/або порушили його права та які саме права були порушені у зв`язку із цим.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог даного позову та, як наслідок, відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Також, ухвалюючи дане судове рішення суд також враховує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з положеннями частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач довів правомірність наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2023 №128 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Тому, підстави для задоволення позовних вимог про скасування зазначеного наказу відсутні.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя Мультян Марина Бондівна