Справа № 120/11921/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 жовтня 2023 р. Справа № 120/11921/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036)

Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 №08 від 29.06.2023 року про відмову в призначенні позивачеві пенсії; зобов`язання відповідача 1 врахувати періоди роботи позивача на території рф на посаді обдирника алмазів за Списком №2 з 10.09.2001 року по 29.11.2002 року, з 01.12.2002 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2012 року по 14.05.2012 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 30.07.1986 року в пільговий стаж за списком №2 та страховий стаж і призначити позивачеві з 22.06.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах із врахуванням заробітної плати за такі періоди згідно довідок №639/к від 27.04.2021 року та б/н без дати щодо заробітної плати з грудня 2002 року по грудень 2007 року включно, б/н без дати щодо заробітної плати з січня 2008 року по травень 2012 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що досягнувши 55-річного віку, 22.06.2023 року звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача здійснював відповідач 2. Так, рішенням №8 від 29.06.2023 року відповідач 2 відмовив у призначенні позивачеві пенсії з підстав відсутності у неї необхідного пільгового та страхового стажу. Вважаючи вказане рішення відповідача 2 протиправним, позивач, з метою його скасування, звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 09.08.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23.08.2023 року за вх.№50089/23 до суду від відповідача 1 надійшов відзив н позовну заяву. Так, відповідач 1 вказує, що 22.06.2023 року позивач звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за Списком №2. Згідно підпункту 4.2 розділу 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Відтак заява позивача передана на розгляд відповідачеві 2. За результатами розгляду документів до страхового та пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи на території рф з 10.09.2001 року по 29.11.2002 року, з 01.12.2002 року по 31.12.2003 року та з 01.01.2012 року по 14.05.2012 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 30.07.1986 року. З 01.01.2023 року рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Більш того, з 02.12.2022 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» від 29.11.2022 року №1328. З 19.06.2023 року Україна не є учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Таким чином, до страхового стажу зараховуються лише періоди роботи (служби) на території ррфср по 31.12.1991 року. Таким чином, страховий стаж позивача склав 18 років 10 місяців 29 днів. Стаж, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2 5 років 3 місяців 25 днів. Щодо позовної вимоги про врахування заробітної плати згідно наданих довідок про заробітну плату, то відповідач 1 зауважує, що заробітна плата (дохід) зараховується лише за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах визначених ч. 1 ст. 40 Закону №1058. Крім того, довідки про заробітну плату, що подані позивачем, містять інформацію про заробітну плату після 30.06.2000 року, були подані без відповідного апостилю та містять інформацію про заробітну плату (дохід) за періоди страхового стажу, набутого не на території України; довідки від 29.11.2002 року, від 22.04.2021 року №634/-к, від 22.05.2012 року та від 27.04.2021 року №639/к також подані без відповідного апостилю. Зважаючи на викладене відповідач 1 вказує на необґрунтованість заявлених позовних вимог.

25.08.2023 року за вх.№50910/23 до суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач 2 наголошує на відсутності на момент розгляду заяви позивача чинного міжнародного договору з російською федерацією щодо пенсійного забезпечення, а відтак положення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, в тому числі стосовно визнання стажу, не поширюються на стаж, набутий громадянами України на території російської федерації. Реалізація права на призначення пенсії особою має здійснюватися за нормами, чинними на момент звернення до пенсійного органу із відповідною заявою. Крім того, відповідач 2 звертає увагу на дію нормативно-правових актів в часі. З огляду на наведене відповідач 2 вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

22.06.2023 року позивач звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення пільгової пенсії за віком за Списком № 2 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності вищевказану заяву позивача передано на розгляд відповідача 2.

29.06.2023 року відповідачем 2 прийнято рішення № 08 про відмову в призначенні позивачеві пенсії на пільгових умовах. Підставою для прийняття оскаржуваного рішення стала відсутність необхідного пільгового та страхового стажу.

Так, відповідачем 2 за наданими документами до загального страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи в російській федерації з 10.09.2001 року по 29.11.2002 року, з 01.01.2002 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2012 року по 14.05.2012 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 у зв`язку з припиненням з росією 01.01.2023 року участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Пільговий стаж позивача становить 05 років 03 місяці 25 днів, а загальний страховий стаж - 18 років 10 місяців 29 днів.

Не погоджуючись з рішенням про відмову в призначенні пенсії, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Положеннями ч. 1 ст. 114 Закону 1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Приписами ч. 4 ст. 24 Закону №1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином із зазначених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є наявність в такої особи необхідного стажу та досягнення нею 55- річного віку.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, остання досягла необхідного віку.

Однак спірним питанням є наявність в позивача необхідного пільгового та страхового стажу.

Так, відповідачем 2 при розгляді заяви позивача про призначення пільгової пенсії за віком за Списком №2 до загального страхового стажу не зараховано періоди її роботи в російській федерації з 10.09.2001 року по 29.11.2002 року, з 01.01.2002 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2012 року по 14.05.2012 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з підстав припинення з російською федерацією з 01.01.2023 року участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

В підсумку відповідач 2 зазначив, що пільговий стаж позивача становить 05 років 03 місяці 25 днів, а загальний страховий стаж - 18 років 10 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення пільгової пенсії за віком.

Надаючи оцінку підставам відмови в зарахуванні вищевказаних періодів до пільгового та страхового стажу позивача, суд зазначає наступне.

Ч. 1, 2 ст. 4 Закону №1058-IVвстановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Ст. 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в дію цієї Угоди. Обчислення пенсій здійснюється виходячи із заробітної плати (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14.01.1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

Обчислення стажу позивача за період роботи з 10.09.2001 року по 29.11.2002 року, з 01.01.2002 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2012 року по 14.05.2012 року здійснюється згідно з законодавством російської федерації, на території якої у відповідний період відбувалась її трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 судом встановлено, що в спірні періоди позивач працювала на території російської федерації обдирником алмазів.

Записи про спірний у трудовій книжці позивача заповнені відповідно до вимог Інструкції №58 та містять всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнята на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Відповідно до Списків №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановами КМУ від 11.03.1994 року №162 та від 16.01.2003 року №36, посада обдирника алмазів віднесена до Списку №2.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року у м. Москві.

В той же час, на переконання суду, всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, тільки з тих міркувань, що Україною у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво в галузі пенсійного забезпечення з російською федерацією.

Відтак, суд вважає необґрунтованими доводи відповідачів щодо неможливості зарахування до загального страхового та пільгового стажу позивача періоди її роботи в російській федерації, а саме з 10.09.2001 року по 29.11.2002 року, з 01.01.2002 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2012 року по 14.05.2012 року, з огляду на припинення участі російської федерації та України в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, оскільки у період роботи позивача в російській федерації вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про наявність підстав для зарахування до загального страхового та пільгового стажу позивача, що враховується для призначення пенсії, періодів роботи з 10.09.2001 року по 29.11.2002 року, з 01.01.2002 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2012 року по 14.05.2012 року.

Таким чином, суд констатує, що відповідачем 2 в рішенні № 08 від 29.06.2023 року не наведено обґрунтованих підстав для відмови у призначенні позивачеві пільгової пенсії за віком, а відтак таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Так, у зв`язку з тим, що судом визнано протиправним та скасовано рішення відповідача 2 №08 від 29.06.2023 року про відмову у призначенні позивачеві пільгової пенсії за віком оскільки ним безпідставно не зараховано до загального страхового та пільгового стажу позивача, що враховується для призначення пенсії, періоди роботи з 10.09.2001 року по 29.11.2002 року, з 01.01.2002 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2012 року по 14.05.2012 року, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 зарахувати до загального страхового та пільгового стажу позивача зазначені періоди.

Водночас, зважаючи на те, що із скасуванням оскаржуваного рішення, процедура розгляду питання про призначення позивачеві пільгової пенсії за віком вважається незакінченою, а також на те, що для вирішення питання щодо такого призначення відповідачеві 1 необхідно дослідити та надати оцінку умовами, що виникли у зв`язку з розглядом даної справи, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача 1 призначити позивачеві пенсію задоволенню не підлягають.

Суд звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 року).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 073, 60 грн.

Оскільки даний спір виник у зв`язку із прийняттям відповідачем 2 спірного рішення, таким чином, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір саме з відповідача 2.

Таким чином, поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області підлягає сума у розмірі 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №08 від 29.06.2023 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пільгової пенсії за віком за Списком № 2 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового та пільгового стажу за Списком №2 періоди її роботи з 10.09.2001 року по 29.11.2002 року, з 01.01.2002 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2012 року по 14.05.2012 року та повторно розглянути заяву від 22.06.2023 року про призначення пільгової пенсії за віком за Списком № 2 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536 грн.80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Відповідач 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 23.10.2023 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна