Справа № 440/6720/20
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 жовтня 2023 року

м. Київ

справа №440/6720/20

адміністративне провадження № К/990/32362/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Васильєвої І.А.,

суддів: Бившевої Л.І., Гімона М.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022 у справі №440/6720/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.06.2019 № , № , № , № .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №440/6720/20 скасовано та прийнято нове судове рішення, яким адміністративний позов задоволено: визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Полтавській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022 у справі №440/6720/20.

Ухвалою Верховного Суду від 05.10.2023 касаційну скаргу залишено без руху, запропоновано скаржнику усунути недоліки касаційної скарги шляхом надання суду касаційної інстанції обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, вказавши поважні причини його пропуску та надання Верховному Суду касаційної скарги у новій редакції, яка викладена відповідно до вимог статті 328 КАС України.

В межах наданого строку на усунення недоліків контролюючим органом надіслано касаційну скаргу у новій редакції, у якій вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що судами попередніх інстанцій застосовано норми матеріального права (статтю 50 Цивільного кодексу України, статті 3, 42, 44, 55 Господарського кодексу України, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, статей 168, 177, 181, 187 ПК України без урахування висновків щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06.11.2020 у справі №826/6329/16, від 26.11.2020 у справі №500/2486/19.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Скаржником не доведено подібність правовідносин у справах, не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які здебільшого стосуються оцінки доказів та встановлення обставин справи.

Податковим органом не обґрунтовано, в чому саме полягало неправильне застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій, в чому висновки судів попередніх інстанцій суперечать правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Стосовно клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження скаржником зазначено, що вперше до касаційного суду з касаційною скаргою у цій справі він звернувся своєчасно, в межах річного строку, та вважає, що повторне звернення відбулося у розумні строки після повернення касаційної скарги та що ним вжито всіх можливих заходів, передбачених чинним законодавством для відкриття касаційного провадження у цій справі, вважає, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду, а обмеження касаційного оскарження судових рішень порушує принцип справедливого та публічного суду та суперечить Європейській конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

Скаржник зазначає, що відповідно до позиції Верховного Суду щодо особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, опублікованій 04.03.2022 на офіційному сайті «Судова влада України» запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Контролюючий орган також просив врахувати велику кількість судових справ, які підлягали оскарженню до судів апеляційної і касаційної інстанцій, у зв`язку з чим Головним управління ДПС у Полтавській області у максимально короткі строки здійснювалось судове оскарження в порядку черговості.

Разом з тим, скаржником вчинено посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №9901/736/18 та на постанову Верховного Суду від 30.06.2022 у справі 120/1966/21-а, приведені витяги з рішень Європейського суду з прав людини, проте, з огляду на їх зміст, вказані рішення не доводять наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про його необґрунтованість виходячи з наступного.

Касаційну скаргу подано вшосте, раніше подані касаційні скарги повернуто ухвалами Верховного Суду від 16.12.2022, від 03.01.2023, від 26.01.2023, від 10.04.2023 та від 08.06.2023 через відсутність належного викладення підстав касаційного оскарження.

Одночасно Головним управлінням ДПС у Полтавській області було заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, однак, проаналізувавши зміст якого Верховний Суд дійшов висновку про неможливість його вирішення, у зв`язку з чим ухвалою від 05.10.2023 залишив касаційну скаргу без руху і запропонував подати відповідну заяву про поновлення пропущеного строку із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням відповідних доказів на їх підтвердження.

Суд виходив з того, що контролюючий орган жодним чином не обґрунтував проміжок часу, який сплинув між отриманням копії ухвали суду про повернення вп`яте поданої касаційної скарги (05.08.2023) до моменту повторного її подання (25.09.2023) - більше ніж місяць, не зазначено, яким чином на цей проміжок часу вплинули обставини введення воєнного стану в Україні. Водночас суд дійшов висновку, що такі проміжки часу неможливо визнати такими, що свідчить про реалізацію Головним управлінням ДПС у Полтавській області права на повторне звернення без зайвих зволікань.

Право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним й, окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої апеляційної скарги відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення. Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє права на повторне звернення до суду касаційної інстанції не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення раніше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених статтею 329 КАС України.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною першою статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.

Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, слід зазначити, що таке право не є безумовним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Недотримання особою вимог процесуальних норм щодо форми та змісту касаційної скарги за загальним правилом не є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. Це правило ще в більшій мірі стосується суб`єкта владних повноважень, щодо якого презюмується, що в його розпорядженні є достатньо засобів, зокрема організаційного характеру, для виконання покладених завдань. Як вже зазначено, попередні касаційні скарги Головного управління ДПС у Полтавській області були повернуті через їх не відповідність вимогам процесуальним нормам щодо форми касаційної скарги та порядку звернення з касаційною скаргою. В силу норми частини 5 статті 355 КАС, згідно з якою судові рішення суду касаційної інстанції є остаточними, перевірка підстав повернення попередніх касаційних скарг відповідача не входить до повноважень колегії суддів, визначеної для вирішення питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою контролюючого органу.

Не заперечуючи, що обставини введення воєнного стану можуть бути визнані як поважна причина пропуску строку на касаційне оскарження, однак сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у всіх абсолютно випадках, тим більш, якщо касаційну скаргу подає суб`єкт владних повноважень і не наводить належного обґрунтування причин, які унеможливили подання касаційної скарги у більш стислий строк.

В ухвалі від 05.10.2023 Верховний Суд зазначив, що скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Неналежна організація процесу з оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб та невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак, не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Наведені відповідачем підстави для поновлення строку знаходяться поза межами обставин, з якими норма частини 1 статті 121 КАС України пов`язує можливість поновлення процесуального строку, оскільки доводи Головного управління ДПС у Полтавській області стосуються обставин щодо виконання відповідачем вимог процесуальних норм при зверненні з касаційною скаргою або обставин, безпосередній причинний зв`язок яких з пропуском відповідачем строку на касаційне оскарження ухвалених у справі №440/6720/20 судових рішень ним не доведені.

Отже, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 05.10.2023, якою касаційну скаргу було залишено без руху, не надано обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, не наведено поважних причин його пропуску.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 329, 332, 333, 355, 359 КАС України

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Полтавській області про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022 у справі №440/6720/20.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022 у справі №440/6720/20.

Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіІ.А. Васильєва Л.І. Бившева М.М. Гімон