Справа № 380/8489/22
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/8489/22 пров. № А/857/6884/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року (головуючий суддя Кузан Р.І., м. Львів) у справі №380/8489/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати неправомірним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №19 від 26 квітня 2022 року в частині призначення пенсії в мінімальному розмірі 1 769 грн. з 11.05.2021 і встановлення неповного страхового стажу станом на 29.02.2020 - 26 років 20 днів, коефіцієнт стажу - 0,26000 та відмови у виплаті нарахованої за період з 11.05.2021 по 30.04.2022 доплати в розмірі 21 907,36 грн.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію з 11.05.2021 з урахуванням трудового стажу станом на 11.05.2022 - 37 років 3 місяці 20 днів (на день винесення судового рішення) та з урахуванням довідок про заробітну плату з найбільшим розміром за період до 1 липня 2000 року, здійснити обчислення розміру пенсії, а також відповідно до цього нарахувати і виплатити заборгованість річного боргу з 11.05.2021 одноразовою виплатою з коштів, призначених для виплати поточних платежів пенсій з урахуванням інфляційних втрат і 3% річних з суми боргу; відшкодувати завдану моральну шкоду в розмірі 24 810 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/7535/21 рішенням відповідача від 26.04.22 йому призначено пенсію з 11.05.2021 зі зниженням пенсійного віку на 5 років. Саме рішення про призначення пенсії не оспорює, але вважає, що рішення прийнято не в порядку та у спосіб та не з підстав, передбачених законом, оскільки пенсійний орган не виконав свого обов`язку щодо всебічного, повного та об`єктивного і вчасного розгляду питання про призначення пенсії, не витребувавши додатково документи від позивача та інших органів, внаслідок чого при призначенні пенсії відповідач неправильно встановив стаж роботи ( протиправно не зараховано період навчання в Рівненському технікумі радянської торгівлі з 01.09.1982 по 27.06.1984, який підтверджується записами в трудовій книжці та дипломом, а також стаж роботи адвокатом з 01.01.2011 по 31.12.2016 та з 01.03.2020 по день призначення пенсії - 26.04.22 на підставі документів обліку нарахування та сплати єдиного соціального внеску ) та коефіцієнт стажу ( відповідачем вчинено бездіяльність через незапропонування позивачу вибору заробітку для обчислення пенсії, зокрема, за період роботи до 1 липня 2000 року, а взято до уваги середній заробіток за попередні три роки перед зверненням за пенсією ). Така протиправна бездіяльність відповідача призвела до призначення пенсії в мінімальному розмірі. Крім цього, вказує, що є протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому одноразовим платежем заборгованості з пенсії з 11.05.21 по день винесення рішення про призначення пенсії 26.04.22 і ненарахування компенсації ( інфляційних ) втрати частини доходів за порушення строку їх виплати та 3% річних. Вважає, що у зв`язку з тривалою бездіяльністю відповідача щодо непризначення йому пенсії з дня набрання законної сили судовим рішенням законної сили ( постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду винесена 23.02.22, а пенсію призначено 26.04.22 ), ненаданням відповіді на його заяву про врахування заробітку до 01.07.2000 йому завдана моральна шкода. Внаслідок протиправного рішення, дій і бездіяльності ГУ ПФУ у Львівській області був позбавлений права на належне соціальне забезпечення (пенсію), отримання належних йому коштів у вигляді виплати боргу за пенсією; поніс матеріальні витрати на відправку кореспонденції в суд і відповідачу; не мав можливості користуватися пільгами, знижками для пенсіонерів на проїзд, соціальне обслуговування, субсидіями; заподіяно шкоду його здоров`ю внаслідок непроведення лікування хронічних захворювань внаслідок відсутності у нього коштів; порушено нормальний ритм його життя через необхідність готувати позов до суду. Просить врахувати, що є одиноким пенсіонером та потерпілим від аварії на ЧАЕС.

18 серпня 2022 року до Львівського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, в якій з урахуванням постанови Верховного Суду від 08.06.22 у справі №380/7535/21, просить визнати неправомірним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №19 від 26 квітня 2022 року в частині - призначення пенсії в мінімальному розмірі 1 769 грн. з 11.05.2021 і встановлення неповного страхового стажу станом на 29.02.2020 - 26 років 20 днів, коефіцієнт стажу - 0,26000 та відмови у виплаті нарахованої за період з 11.05.2021 по 30.04.2022 доплати в розмірі 21 907,36 грн.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію з 11.05.2020 з урахуванням трудового стажу станом на 11.05.2022 - 37 років 3 місяці 20 днів (на день винесення судового рішення) та здійснити обчислення розміру пенсії з урахуванням довідок про розмір заробітної плати і стипендії з найбільшим розміром за період до 1 липня 2000 року, а також відповідно до цього нарахувати і виплатити дворічний борг з основної пенсії з 11.05.2020 одноразовою виплатою з коштів, призначених для виплати поточних платежів пенсій з урахуванням інфляційних втрат і 3% річних з суми боргу; відшкодувати завдану моральну шкоду в розмірі 24 810 грн.

Ухвала суду про прийняття чи відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог у матеріалах справи відсутня.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, порушені норми процесуального права, а також не досліджено всіх обставин, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неналежно встановив зміст і обсяг позовних вимог, не прийняв і не вирішив заяву про збільшення позовних вимог та не вирішив клопотання про витребування доказів. Вказує, що обов`язок доказування із відповідача як суб`єкта владних повноважень, який зобов`язаний довести правомірність свого рішення, перекладено судом на позивача. Зазначає, що суд не вирішив його вимогу про виплату заборгованості з пенсії за період з 11.05.20 ( дня отримання права на пенсію ) одноразовим платежем, а також залишив поза увагою, що пенсійним органом при визначенні розміру пенсії помилково взято за основу 56 місяців заробітної плати, хоч йому, як потерпілому 4 категорії внаслідок аварії на ЧАЕС, належить право визначати заробітну плату для обчислення розміру пенсії на підставі ст.57 Закону України №796-ХІ за будь-які 12 місяців роботи підряд на територіях радіоактивного забруднення. Не погоджується з висновками суду про те, що позивачем не надано визначених законодавством документів на підтвердження здійснення ним підприємницької діяльності та сплату обов`язкових платежів, так як це спростовується записами у трудовій книжці про роботу адвоката з 01.12.2000 та адвокатським свідоцтвом №310 від 01.12.2000. Вважає, що відповідачем протиправно не враховано його стаж роботи як самозайнятої особи ( адвоката ) з 01.01.2011 по 31.12.2016 та з 01.03.2020 по 31.12.2020, оскільки ним були подані усі звіти та сплачено єдиний соціальний внесок і відповідні санкції за несплату внесків пенсійним органом не застосовувалися.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не взята до уваги наявність довідки про розмір одержаної стипендії, яку пенсійний орган не врахував при призначенні пенсії.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у відшкодуванні заподіяної йому моральної шкоди, не врахувавши ст.56 Конституції України, ст.21 КАС України, висновки, висловлені у постановах Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4, від 27.02.2009 №1, від 27.03.1992 №6. та у постанові Верховного Суду від 10.04.19 у справі №464/3789/17.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Ухвалою апеляційного суду з метою належного встановлення всіх обставин, які мають значення для справи, витребувано від відповідача матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 , які на виконання ухвали надійшли до суду і містяться в матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є громадянином України, який має право на пільги і компенсації, встановлені Законом Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення 4 категорії серії НОМЕР_1 , виданим 09.11.2010 Рівненською облдержадміністрацією.

ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії зі зменшенням віку згідно статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Листом № 1300-0207-8/31436 від 13.05.2020 Трускавецький відділ обслуговування громадян повідомив, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, який дає право на призначення пенсії згідно з статті 55 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Не погоджуючись із відмовою органу Пенсійного фонду, позивач звернувся до суду із позовом.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2021 у справі 380/4272/20 визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 19 від 23.03.2021 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Вважаючи рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі №380/7535/21 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 23.03.2021 № 19. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із 11.05.2020.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2022 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання призначити пенсію задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 23.03.2021 № 19, Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із 11.05.2021.

Постановою Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №380/7535/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/7535/21 скасовано. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі №380/7535/21 залишено в силі.

16.03.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із вимогою про добровільне виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/7535/21.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/7535/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області винесено рішення 26.04.2022 по особовому рахунку № НОМЕР_2 , згідно якого позивачу призначено пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на п`ять років відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із 11.05.2021.

29.04.2022 звернувся до відповідача із заявою (скаргою ), в якій просив повідомити причини нерозгляду в повній мірі заяви від 15.03.2022 та надати рішення про призначення пенсії і обґрунтовані розрахунки про призначення пенсії.

За результатами розгляду скарги відповідач листом 25.05.2022 №6422-5532/Л-52/8-1300/22 повідомив ОСОБА_1 про прийняття рішення від 26.04.2022 №619, яким призначено йому пенсію з 11.05.2021 відповідно до судового рішення. Розмір пенсії з 11.05.2021 становить 1769,00 грн. Також зазначено, що на виконання рішення суду за період з 11.05.2021 по 30.04.2022 нарахована доплата в сумі 21907,36 грн. Роз`яснено, що пенсія обчислена при неповному стажі роботи - 26 років 0 місяців 20 днів (страховий стаж врахований по 29.02.2020, індивідуальний коефіцієнт страхового стажу 0,260000) та середньомісячного заробітку для обчислення пенсії в розмірі 4317,95 грн, обчисленого як середній показник за останні три роки перед зверненням за пенсією (04.05.20 ), тобто за 2017-2019 роки, за період роботи з 01.12.2000 по 31.12.2010 та з 01.01.2017 по 29.02.20 згідно з даними індивідуальних відомостей про застраховану особу, коефіцієнт заробітку 0,55621. Зазначено, що до загального стажу роботу не зараховано період навчання в Рівненському технікумі радянської торгівлі, оскільки в трудовій книжці не зазначено періоду навчання та серед поданих документів диплом відсутній. Також зазначено, що оскільки подана довідка з прокуратури про заробіток не підтверджена первинними документами, управлінням направлено лист до ГУ ПФУ в Рівненській області щодо проведення зустрічної перевірки достовірності видачі довідки і після надходження акту перевірки рішення про призначення пенсії буде переглянуте.

Щодо виплати нарахованої заборгованості з пенсії зазначено, що вона буде здійснена в межах бюджетних асигнувань після їх виділення з Державного бюджету в порядку черговості.

Як вбачається з матеріалів справи, акт перевірки довідки про заробітну плату від 15.04.2020 №;18-268 надійшов на адресу відповідача листом від 27.07.2022 №1700-1101-8/38462 Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області і пенсію позивачу перераховано з 11.05.2021 з врахуванням заробітку за період з червня 1995 року по березень 2000 року ( 56 місяців ).

Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача в частині призначення пенсії в мінімальному розмірі з 11.05.2021 і встановлення неповного страхового стажу та у зв`язку з відмовою у виплаті нарахованої за період з 11.05.2021 по 30.04.2022 доплати ( 21 907,36 грн.), звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки запис трудової книжки позивача не містить відомості про період навчання, а лише підставу - диплом серії НОМЕР_3 від 29.06.1984, в дипломі відсутня чітка дата вступу та закінчення, зазначений позивачем в позовній заяві період навчання в Рівненському технікумі радянської торгівлі з 01.09.1982 по 27.06.1984 є непідтвердженим, а тому не підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Також суд першої інстанції вказав, що сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем без підтвердження сплати ним відповідних внесків не може бути достатньою підставою для зарахування позивачу до його страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2011 по 31.12.2016.

Щодо врахування довідки про заробітну плату з найбільшим розміром за період до 01 липня 2000 року суд зазначив, що матеріалами справи підтверджено врахування Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області заробітної плати, яка зазначена в довідці Прокуратури Рівненської області від 15.04.2020 №18-268, з червня 1995 року по березень 2000 року.

Щодо вимог, які стосуються зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати і виплатити заборгованість річного боргу з 11.05.2021 одноразовою виплатою з коштів призначених для виплати поточних платежів пенсій з урахуванням інфляційних втрат і 3% річних з суми боргу, суд першої інстанції виснував, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди, а також не визначено критеріїв розрахунку заявленої позивачем до відшкодування суми у 24810 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) , розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1058-IV цей закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом (до 01.01.2004).

Згідно з ч.4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, зокрема, у спірних правовідносинах, Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.91 ( далі Закон №1788-ХІІ ).

Відповідно до п. «а» Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується, зокрема, будь-яка робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.62 Закону №1788-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України 12.08.93 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №637 ( далі Порядок №637).

Розділ VI Закону № 1058-IV врегульовує порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у солідарній системі, призначення, перерахунок та виплату пенсії.

Так, ч.1 статті 40 Закону № 1058-IV передбачає, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року, становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 8, 13 і 14 статті 11 цього Закону.

У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Частина 2 статті 40 Закону № 1058-IV встановлює, що у разі відсутності на день призначення пенсії даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, для визначення середньої заробітної плати (доходу) враховується наявна заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, з наступним перерахунком заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії після отримання даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії.

Відповідно до ст. 41 Закону № 1058-IV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум;

3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.

Згідно з частиною 1 ст. 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до частини 1 статті 45 даного Закону пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Постановою Кабінету Міністрів України за №22-1 від 25.11.2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1) .

Відповідно до пункту 1.7. Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно до п. 4.3. Порядку № 22-1 відповідно до Закону № 1058-IV рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Таким чином, вищенаведеними нормами чітко встановлено порядок і строк призначення пенсії, порядок звернення за призначенням пенсії, порядок обчислення страхового стажу та розміру заробітної плати, яка враховується для визначення розміру пенсії, а також права та обов`язки особи, яка звертається за пенсією та органу, який призначає пенсію.

Як встановлено з матеріалів справи, із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на п`ять років ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся 04.05.20 року ( а.с.106, зворот ), додавши до неї документи згідно переліку в розписці-повідомленні (а.с.106): довідка про присвоєння ідентифікаційного коду, документи про надання статусу учасника ліквідації на ЧАЕС, паспорт, трудова книжка, військовий квиток, довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000, посвідчення постраждалого від ЧАЕС.

В цій же розписці-повідомленні (а.с.106) у розділі «Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії» зазначено «інший документ» та строк його подання до 03.08.20, що скріплено підписами заявника та спеціаліста.

04.05.20 ОСОБА_1 отримав пам`ятку пенсіонера, про що розписався (а.с.107).

Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було відмовлено у призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду і після двох тривалих судових спорів з відповідачем, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.22 у справі №380/7535/21, яка набрала законної сили з дати її прийняття, підтверджене право позивача на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку з 11.05.21.

З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що 16.03.23 року у зв`язку з відсутністю відомостей про призначення йому пенсії ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області з заявою, в якій просив виконати судове рішення, призначити пенсію, виплатити заборгованість та надати розрахунок розміру пенсії і боргу.

На виконання постанови Восьмого апеляційного суду від 23.02.22 у справі №380/7535/21, відповідачем 26.04.22 прийнято рішення № 19 про призначення пенсії ОСОБА_1 з 11.05.21.

Апеляційний суд враховує, що рішення при призначення пенсії ОСОБА_1 прийнято не у строк, передбачений п. 4.3. Порядку № 22-1, але зазначає, що воно приймалось на виконання судового рішення постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.22 у справі №380/7535/21, а тому рішення, дії чи бездіяльність, вчинені суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду мають розглядатися в порядку ст.383 КАС України на підставі відповідної заяви.

Колегія суддів також вважає за необхідне вказати, що підставою вимоги про стягнення заборгованості за пенсією є бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області, вчинена на виконання судового рішення, яка не стосується предмета даного спору. Крім того, нарахування відповідачем заборгованості не відображено в оскаржуваному рішенні.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, предметом якого є визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень про призначення пенсії в частині визначення її розміру та страхового стажу, отже предмет цього спору є відмінним від предмету, передбаченого ст.383 КАС України.

Як вже встановлено вище, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем страховий стаж врахований по 29.02.2020; тривалість стажу неповна 26 років 20 днів; середньомісячний заробіток для обчислення пенсії - 4317,95 грн, обчислений як середній показник за останні три роки перед зверненням за пенсією (04.05.20 ), тобто за 2017-2019 роки, за період роботи з 01.12.2000 по 31.12.2010 та з 01.01.2017 по 29.02.20 та розмір пенсії обчислено в мінімальному розмірі 1769 грн.

Також, як встановлено з матеріалів справи, рішення прийнято на підставі заяви позивача про призначення пенсії від 04.05.20 року та наданих ним до заяви документів, але без врахування довідки про заробітну плату.

Жодних інших документів відповідач у позивача не вимагав, не з`ясовував бажання пенсіонера врахувати певний період заробітку.

Колегія суддів констатує, що лише після надходження скарги позивача відповідач листом 25.05.2022 №6422-5532/Л-52/8-1300/22 повідомив ОСОБА_1 про прийняття рішення від 26.04.2022 №619, яким призначено йому пенсію з 11.05.2021 відповідно до судового рішення, надав копію оскаржуваного рішення та відповідні роз`яснення щодо врахування стажу позивача та заробітку для обчислення пенсії ( а.с.21-22 ).

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1.7. Порядку № 22-1 у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Розділ ІІ Порядку № 22-1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачає документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплат раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

З листа відповідача №6422-5532/Л-52/8-1300/22 від 25.05.2022 встановлено, що до загального стажу роботу не зараховано період навчання в Рівненському технікумі радянської торгівлі, оскільки в трудовій книжці не зазначено періоду навчання та серед поданих документів диплом відсутній. Також зазначено, що оскільки подана довідка з прокуратури про заробіток не підтверджена первинними документами, управлінням направлено лист до ГУ ПФУ в Рівненській області щодо проведення зустрічної перевірки достовірності видачі довідки і після надходження акту перевірки рішення про призначення пенсії буде переглянуте.

Щодо незарахування періоду навчання в Рівненському технікумі радянської торгівлі колегія суддів зазначає, що записом в трудовій книжці позивача ( а.с.8 ), яка подана відповідачу для призначення пенсії 04.05.20, підтверджується дана обставина. В трудовій книжці позивача зазначено також номер, серію та дату видачі відповідного диплому про навчання, що визнається відповідачем.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 1.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06 жовтня 2014 року (далі - Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, оскільки встановлено, що відповідачем не виконано вимоги ст. 44 Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1, зокрема, письмово не повідомлено заявника про те, які документи необхідно подати додатково ( в заяві про призначення пенсії не зроблено відповідний запис про відсутність копії диплому ), не витребувано від відповідного навчального закладу чи архівних установ відповідних відомостей, які би підтвердили чи спростували період навчання позивача і можливість зарахування його до страхового стажу та відповідно визначення заробітку для обчислення пенсії, колегія суддів приходить до висновку про незабезпечення ГУ ПФУ у Львівській області позивачу ОСОБА_1 права на належний розмір пенсії і протиправність такої бездіяльності.

Також колегія суддів констатує, що внаслідок ігнорування відповідачем вимог ст. 44 Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1 при призначенні пенсії, позивача позбавлено права, передбаченого ч.1 статті 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії врахувати заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв, а також не враховано, що позивачу як потерпілому 4 категорії внаслідок аварії на ЧАЕС, належить право визначати заробітну плату для обчислення розміру пенсії на підставі ст.57 Закону України №796-ХІ за будь-які 12 місяців роботи підряд на територіях радіоактивного забруднення.

Щодо направлення управлінням листа до ГУ ПФУ в Рівненській області про проведення зустрічної перевірки достовірності видачі довідки з прокуратури Рівненської області про заробітну плату ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що така довідка була у розпорядженні відповідача ще з 04.05.20 ( дня звернення за пенсією ОСОБА_1 ) і відповідно пенсійний орган мав можливість здійснення її перевірки ще з травня 2020 року. Крім того, з наданої на виконання ухвали апеляційного суду копії пенсійної справи ОСОБА_1 не встановлено доказів направлення вищезазначеного листа і отримання відповіді на нього, що дає апеляційному суду підстави вважати протиправним неврахування довідки з прокуратури Рівненської області про заробітну плату ОСОБА_1 при винесенні оскаржуваного рішення.

Наступний перерахунок пенсії, після отримання матеріалів перевірки довідки, колегія суддів вважає протиправним, оскільки він здійснений без врахування постанови Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №380/7535/21, якою постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2022 у справі №380/7535/21 скасовано, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 про зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію з 11.05.20 залишено в силі, та без повідомлення про такі обставини позивача.

Також з матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що позивачу не зараховано у страховий стаж період його роботи адвокатом з 01.01.2011 року по 31.12.2016 року.

Згідно запису в трудовій книжці позивача за №23 позивач працює адвокатом в Здолбунівському районі Рівненської області. Запис внесено на підставі свідоцтва №310 від 01.12.2000.

В матеріалах справи відсутні відомості про причини неврахування цього періоду у страховий стаж, натомість у справі містяться звіти позивача про нараховані та сплачені ним внески за період 2011-2016 р.р. ( а.с.74-79 ), які відповідачем не спростовані і залишені поза увагою судом першої інстанції.

Частиною 1 статті 21 Закону 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та інших.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що відповідачем на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Пенсійним органом не встановлено, чи у період 2011-2016 років позивач перебував у статусі фізичної особи-підприємця чи самозайнятої особи, що впливає на можливість з`ясування обставин сплати ОСОБА_1 внесків до фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування; не витребувано від державного реєстратора відомостей про реалізацію ОСОБА_1 права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування, що підтверджує доводи апелянта про протиправну бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області в розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення йому пенсії саме в частині визначення страхового стажу.

Так само колегія суддів вважає неправомірним врахування пенсійним органом стажу позивача тільки до 29.02.2020, оскільки за призначенням пенсії він звернувся за місяць до досягнення пенсійного віку, отже пенсія ( з врахуванням того, що пенсійний орган не вимагав додаткові документи у позивача) мала бути призначена з дня досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку 11 травня ( відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду з 11.05.21 ), тому стаж мав враховуватися до 11.05.21.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів вважає, що відповідач у даній справі не виконав обов`язку доведення правомірності свого рішення про призначення пенсії, не надав відповідних доказів і не довів, що ним було вжито всіх можливих заходів для отримання доказів до прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 0) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Апеляційний суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення відповідача в частині визначення страхового стажу та розміру заробітку для обчислення пенсії ОСОБА_1 вимогам ч.2 ст.2 КАС України не відповідає, оскільки є необгрунтованим, прийнятим без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно, непропорційно, без врахування права особи на участь у прийнятті рішення, а тому таке рішення, саме в частині визначення страхового стажу та розміру заробітку для обчислення пенсії ОСОБА_1 , є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти (вчинити) певні дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 1 статті 5 та пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України.

Відповідно до статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії позивачу є виключною компетенцією відповідача, як і розрахунок стажу і обчислення заробітку для призначення пенсії.

Враховуючи вказані законодавчі положення та обставини справи, зокрема, те, що ГУ ПФУ у Львівській області не встановлено належним чином всіх обставин і не витребувано документів про страховий стаж та розмір заробітку ОСОБА_1 для обчислення пенсії і це є виключною компетенцією відповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що ефективним засобом правового захисту у даній справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04.05.20 про призначення пенсії в частині розрахунку страхового стажу та розміру заробітку для обчислення пенсії із врахуванням висновків апеляційного суду, зазначених у мотивувальній частині цієї постанови.

При цьому відповідачу слід витребувати від позивача та відповідних органів всі необхідні документи для обчислення розміру пенсії ( щодо періоду навчання у технікумі і отримуваної стипендії, роботи адвокатом і сплати внесків ), з`ясувати бажання ОСОБА_1 про період заробітку, який враховується для обчислення пенсії, і врахувати, що пенсія позивача призначена ( згідно судового рішення, яке є чинним на час розгляду даної справи ) з 11.05.20 року, а отже, нарахування пенсії має бути здійснене з 11.05.20.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у спосіб, визначений судом.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.5 ст 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Поняття моральної шкоди визначене ст. 23 ЦК України, в якій зазначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням наведених норм, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання відшкодування моральної шкоди, з`ясуванню підлягають фактичні обставини можливого заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, зокрема, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Зважаючи на ці обставини, колегія суддів прийшла до висновку про те, що негативні емоції позивача внаслідок непризначення йому пенсії в належному розмірі після набрання судовим рішенням про призначення пенсії законної сили, неповідомлення відповідачем про необхідність надати додаткові документи для призначення пенсії, тобто внаслідок протиправної бездіяльності відповідача як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди, яку апеляційний суд з врахуванням того, що позивач протягом періоду з 23.02.22 ( день набрання законної сили судовим рішенням ) по травень 2022 року ( час першої виплати пенсії ) був позбавлений належного йому соціального забезпечення, визначає із застосуванням розміру прожиткового мінімуму за лютий-травень 2022 року у 7 736 гривень.

У пункті 80 рішення у справі «Перес проти Франції» («Perez v. France», заява № 47287/99) ЄСПЛ зазначив, що гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає право сторін, що беруть участь у справі, представляти будь-які зауваження, які вони вважають доречними до їхньої справи. Оскільки метою Конвенції є забезпечення не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних (див. рішення у справі «Артіко проти Італії» (Artico v. Italy), заява № 6694/74, пункт 33), це право можна вважати ефективним тільки в тому випадку, якщо зауваження були дійсно «заслухані», тобто належним чином враховані судом, який розглядає справу. Отже, дія статті 6 Конвенції полягає в тому, щоб, серед іншого, зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами у справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належності до справи (див. рішення у справі «Ван де Хурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. Netherlands), заява № 16034/90, пункт 59).

Колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції під час вирішення справи не встановлені всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлений належним чином предмет і підстави позову, не вирішено заяву позивача про збільшення позовних вимог, допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року скасувати та ухвалити постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №19 від 26 квітня 2022 року в частині встановлення страхового стажу і обчислення розміру пенсії з 11.05.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.05.2020 про призначення пенсії в частині встановлення страхового стажу і обчислення розміру пенсії та за наслідками розгляду прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 з 11 травня 2020 року з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на відшкодування моральної шкоди 7 736 ( сім тисяч сімсот тридцять шість) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник