Справа № 440/7720/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 р. Справа № 440/7720/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2023, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, по справі № 440/7720/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасування рішення Відділу перерахунків пенсій №5 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві О/р №61 від 11 травня 2023 року (реєстраційний номер №14352/03-16 від 11 травня 2023 року, яким відмовлено їй в переході на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перевести її з 22 червня 2022 року на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням стажу державної служби згідно довідки Головного управління ДПС у Полтавській області від 17 червня 2022 року №44/16-31-11-32 та довідки Головного управління ДПС у Полтавській області від 02 червня 2022 року №105/10/16-31-10-02-09 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на 01 червня 2022 року, довідки Головного управління ДПС у Полтавській області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) за період з 01 червня 2017 року по 31 травня 2022 року від 02 червня 2022 року №106/10/16-31-10-02-09.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 частково задоволено позов.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві О/р №61 від 11 травня 2023 року «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за призначенням / перерахунком пенсії від 22 червня 2022 року з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.08.2022 по справі № 440/5947/22 повторно розглянуто заяву позивача від 22.06.2022 № 2333. Стаж роботи на державній службі згідно наданих документів та з урахуванням висновків суду станом на 01.05.2016 склав 8 років, 26 днів за період роботи з 01.12.2005 по 26.12.2013, що не відповідає Закону № 889-VII. При повторному перегляді встановлено, що з 27.12.2013, згідно запису № 43 трудової книжки НОМЕР_1 від 01.10.1979, ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи ІІІ, у зв`язку з чим не враховано до стажу державної служби період роботи з 27.12.2013 по 30.04.2016. Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 11.05.2023 є законним та обґрунтованим.

Також, позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмови та прийняти в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при прийнятті рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного, на її думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що Пенсійний Фонд України в м. Києві в рішенні № о/р 61 від 27.06.2022 року (скасоване рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.08.2022 року у справі №440/5947/22), зробив висновок: Згідно наданих документів стаж роботи на державній службі станом на 01 травня 2016 року склав 2 роки 10 місяців 11 днів за період роботи з 21.06.2013 по 30.04.2016, що не відповідає Закону №889- VIII, а отже в переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відмовлено.

Тобто, Пенсійний Фонд України в м. Києві визнавав мій стаж роботи на державній службі за період роботи з 21.06.2013 по 30.04.2016, але при повторному перегляді моєї заяви прийняв рішення О/р №61 від 11.05.2023, оскаржуване мною у даній справі, в якому зазначив: при повторному перегляді встановлено, що з 27.12.2013, згідно запису № 43 трудової книжки НОМЕР_1 від 01.10.1979, ОСОБА_1 присвоєне спеціальне звання радника податкової та митної справи III рангу, у зв`язку з чим не враховано до стажу державної служби період роботи з 27.12.2013 по 30.04.2016.

Враховуючи таку суперечливість висновків Пенсійного Фонду України в м. Києві, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від дотримання норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України «Про державну службу», часткове задоволення мого адміністративного позову судом першої інстанції та обрання такого способу захисту моїх прав як зобов`язання відповідача повторно розглянути мою заяву за призначенням / перерахунком пенсії від 22 червня 2022 року з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні не забезпечить ефективний захист моїх порушених прав та інтересів.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, оскаржуване рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Полтавській області та їй призначено пенсію за віком.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою за призначенням / перерахунком пенсії від 22 червня 2022 року, в якій просила здійснити вид перерахунку: перехід на пенсію за іншим законом (а.с. 50-51).

Згідно розписки-повідомлення (а.с. 52) ОСОБА_1 до вказаної заяви додала копії: паспорта серії НОМЕР_2 ; довідки про джерела доходів з 01 липня 2000 року №105-108/16-31-10-02-09 від 02 червня 2022 року (кількість 4); довідки про прийняття на роботу (навчання) №44/16-31-11-32 від 17 червня 2022 року (кількість 2), №169-О від 16 червня 2022 року; довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_3 ; трудової книжки (а.с. 21-26, 37-49).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № о/р 61 від 27 червня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію за віком за нормами Закону України "Про державну службу" з тієї підстави, що згідно наданих документів стаж роботи на державній службі станом на 01 травня 2016 року склав 2 роки 10 місяців 11 днів за період роботи з 21 червня 2013 року по 30 квітня 2016 року, що не відповідає Закону №889-VІІІ (а.с.27-28).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі №440/5947/22, що набрало законної сили 16 вересня 2022 року, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № о/р 61 від 27 червня 2022 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.06.2022 року про перехід на пенсію згідно Закону України "Про державну службу", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с.29-33).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві О/р №61 від 11 травня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено в переході на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу (а.с. 53-54).

Вказане рішення обґрунтовано тим, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року та ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2023 року по справі №440/5947/22 за адміністративним позовом громадянки ОСОБА_1 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 червня 2022 року про перехід на пенсію згідно Закону України "Про державну службу", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року по справі № 440/5947/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії повернуто скаржнику. Згідно з підпунктом 1 пункту 2 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ (далі - Закон № 889), Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723) втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889. З огляду на положення пунктів 10, 12 розділу XI Закону № 889 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 мають особи, які на день набрання чинності Законом № 889 (на 01 травня 2016 року) мали відповідний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України. Статтею 25 Закону № 3723 визначено сім категорій посад державних службовців, які вони могли обіймати у відповідних державних органах, та передбачено, що віднесення існуючих на той час посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців провадиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом. Питання пенсійного забезпечення працівників/службових осіб державним податкових адміністрацій (інспекцій), посадових осіб державної податкової служби/органів доходів і зборів регулюється пунктом 344.1. статті 344 розділу ХVІІІ-І Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ, статтею 90, підпунктом 1 пункту 2 розділу XI Закону № 889, статтею 25 Закону № 3723, Законом України від 04 грудня 1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу України, яким було передбачено, що Рада Міністрів Української РСР встановлює для працівників державних податкових інспекцій персональні звання, спеціальну форму та відзнаки. Подальшими рекомендаціями цього Закону було передбачено, що службовим особам державних податкових інспекцій присвоюються спеціальні звання. Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, розмір надбавок за звання затверджувався Кабінетом Міністрів України (постанови Кабінету Міністрів України від 05 жовтня 1992 року № 559 «Питання державної податкової служби в Україні», від 22 вересня 2004 року 22 вересня 2004 року № 1234 «Про спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби», від 19 грудня 2012 року № 1169 «Питання присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів державної податкової служби», від 23 жовтня 2013 року № 839 «Про спеціальні звання посадових осіб органів доходів і зборів»). Водночас згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року № 503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців», яке 06 серпня 2016 року втратило чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2016 року №465 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», було віднесено до 4-7 категорій посад державних службовців відповідні посади в місцевих державних податкових адміністраціях. Відтак, періоди роботи працівників/службовців осіб державних податкових адміністрацій (інспекцій), посадових осіб державної податкової служби/органів доходів і зборів на посадах, в період перебування на яких присвоєні персональні чи спеціальні звання - не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Періоди роботи працівників місцевих державних податкових адміністрацій (інспекцій) посадових осіб державної податкової служби /органів доходів і зборів на посадах, в період перебування на яких були встановлені ранги державних службовців, підлягають зарахуванню до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві на підставі рішення суду Полтавського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року та ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2023 року по справі №440/5947/22 повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 22 червня 2022 року № 2333. Стаж роботи на державній службі згідно наданих документів та з урахуванням висновків суду станом на 1 травня 2016 року склав 8 років 26 днів за період роботи з 01 грудня 2005 року по 26 грудня 2013 року, що не відповідає Закону № 889-VІІІ. При повторному перегляді встановлено, що з 27 грудня 2013 року, згідно запису № 43 трудової книжки НОМЕР_1 від 01 жовтня 1979 року, ОСОБА_1 присвоєне спеціальне звання радника податкової та митної справи ІІІ рангу, у зв`язку з чим не враховано до стажу державної служби період роботи з 27 грудня 2013 року по 30 квітня 2016 року.

Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві О/р №61 від 11 травня 2023 року, позивач звернулася до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що період роботи позивача з 27 грудня 2013 року по 30 квітня 2016 року на різних посадах в податкових органах, в тому числі на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні звання, зараховується до стажу державної служби.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що належний спосіб захисту прав позивача відповідно до встановлених у справі обставин та висновків суду це зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача за призначенням / перерахунком пенсії від 22 червня 2022 року з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців. Цей закон набув чинності 01.05.2016.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 (далі - Закон №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Зокрема, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 (дати набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Статтею 25 Закону України №3723-XII встановлено категорії посад державних службовців.

Разом з тим, стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначається не лише статтею 25 Закону України «Про державну службу», але й актами Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (чинного до набрання законної сили Законом №889-VIII), яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби (далі - Порядок №283).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку №283 до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон №509-XII), а з 12.08.2012 Податковий кодекс України.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону №509-XII державна податкова служба, якій за змістом частини другої цієї статті підпорядковані державні податкові інспекції в областях, районах, містах і районах у міста, є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків, зборів та інших платежів і неподаткових доходів і внесків до державних цільових фондів, встановлених законодавством України.

Посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини 1, 4 статті 15 Закону №509-XII).

Цією ж нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондують вимогам статей 5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 Закону №509-XII було встановлено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Крім того, частиною 18 статті 37 Закону України №3723-XII встановлено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та /або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Нормами абзаців 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». Період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєнні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 у справі 21-340а13. Колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Частиною 2 статті 46 Закону № 889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, які діють з 01.05.2016, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Як убачається з матерів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, що єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу є недостатність стажу державної служби, а саме: незарахування служби позивача в податкових органах за період з 27.12.2013 по 30.04.2013 до державної служби.

Згідно з інформацією, яка міститься у трудовій книжці ОСОБА_1 та довідки ГУ ДПС у Полтавській області №44/16-31-11-32 від 17 червня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2005 року по 21 червня 2022 року працювала в органі державної податкової служби, зокрема:

- з 21 червня 2013 року переведена на роботу до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДПС на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту;

- з 21 червня 2013 року присвоєно 12 ранг державного службовця;

- з 27 грудня 2013 року присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи та рангу;

- з 30 квітня 2014 року переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб управління доходів і зборів фізичних осіб;

- 06 травня 2015 року переведена на роботу в ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб управління доходів і зборів фізичних осіб;

- 25 вересня 2015 року переведена на посаду заступника начальника відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб управління доходів і зборів фізичних осіб;

- 17 лютого 2016 року переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб управління доходів і зборів фізичних осіб;

- 03 квітня 2017 року звільнена із займаної посади у зв`язку із переведенням на роботу до ГУ ДФС у Полтавській області.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що період роботи позивача з 27 грудня 2013 року по 30 квітня 2016 року на різних посадах в податкових органах, в тому числі на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні звання, зараховується до стажу державної служби.

Крім того, як убачається з трудової книжки, 21.06.2013 ОСОБА_1 присвоєно 12 ранг державного службовця, а 27.12.2013 присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи III рангу».

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що період роботи позивачки з 27 грудня 2013 року по 30 квітня 2016 року на посадах в органах державної податкової служби відповідачем неправомірно не враховано у стаж роботи на посадах державної служби.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах з метою захисту порушеного права позивачки ефективним та належним способом, за встановлених обставин, є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві О/р №61 від 11 травня 2023 року «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ».

Щодо доводів апеляційної скарги позивача, що належним способом захисту її прав є зобов`язання відповідача перевести її з 22.06.2022 з пенсії за віком на пенсію за віком за нормами Закону "України Про державну службу", колегія суддів зазначає наступне.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 №1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 (далі за текстом Порядок №3 1).

Відповідно до п. 4 Порядку №3 1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності його законним представником за місцем його проживання.

Згідно з абз. 1 п. 14 Порядку №3 1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії (п. 17 Порядку №3 1).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 22.06.2022 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою за призначенням / перерахунком пенсії від 22 червня 2022 року, в якій просила здійснити вид перерахунку: перехід на пенсію за іншим законом.

Пенсійний Фонд України в м. Києві в рішенні № о/р 61 від 27.06.2022 року (скасоване рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.08.2022 року у справі №440/5947/22), зробив висновок : Згідно наданих документів стаж роботи на державній службі станом на 01 травня 2016 року склав 2 роки 10 місяців 11 днів за період роботи з 21.06.2013 по 30.04.2016, що не відповідає Закону №889- VIII, а отже в переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відмовлено.

Отже, Пенсійний Фонд України в м. Києві визнавав стаж роботи ОСОБА_1 на державній службі за період роботи з 21.06.2013 по 30.04.2016.

Проте, при повторному перегляді заяви ОСОБА_1 прийняв рішення О/р №61 від 11.05.2023, оскаржуване нею у даній справі, в якому зазначив: при повторному перегляді встановлено, що з 27.12.2013, згідно запису № 43 трудової книжки НОМЕР_1 від 01.10.1979, ОСОБА_1 присвоєне спеціальне звання радника податкової та митної справи IIIрангу, у зв`язку з чим не враховано до стажу державної служби період роботи з 27.12.2013 по 30.04.2016.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд на підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Відтак, зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із відмовою в призначенні (переведення на інший вид) пенсії позивачу з підстав неврахування певного періоду її роботи до стажу держаної служби, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві перевести її з 22 червня 2022 року на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 по справі № 440/7720/23 в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , з прийняттям в цій частині постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 по справі № 440/7720/23 - скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за призначенням / перерахунком пенсії від 22 червня 2022 року з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні.

Прийняти в цій частині постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перевести її з 22 червня 2022 року на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 по справі № 440/7720/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко