Справа № 580/8138/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/8138/23 Суддя (судді) першої інстанції: Валентин ГАРАЩЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Бєлової Л.В.,

суддів - Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невинесення вмотивованої постанови про проведення перевірки виконавчого провадження №71911365 та його витребування відповідною посадовою особою на підставі скарги ОСОБА_1 від 21.08.2023;

- зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести вмотивовану постанову про проведення перевірки виконавчого провадження №71911365 та його витребування відповідною посадовою особою на підставі скарги ОСОБА_1 від 21.08.2023.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду повністю та постановити нове рішення про задоволення позову. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права, а також неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що судом безпідставно застосовано при вирішенні цього спору норми Закону України «Про звернення громадян», а також не враховано, що за Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією №512/5 строк розгляду звернення позивача складає десять робочих днів. Окремо наголошує, що судом не було забезпечено внесення до матеріалів електронної справи відзиву відповідача, що позбавило позивача права на подачі відповіді на нього.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що скарги, подані з порушенням вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», розглядаються у порядку Закону України «Про звернення громадян», нормами Закону України «Про виконавче провадження» не встановлено строку, протягом якого має бути винесена постанова про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів, розгляд звернень здійснюється протягом тридцяти днів, а відтак на час подання цього позову права позивача не були порушені взагалі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 21 серпня 2023 року ОСОБА_1 надіслано до директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скаргу, в якій вона просила:

1. Витребувати матеріали ВП №91911365 та провести перевірку щодо порушень закону при проведенні виконавчих дій заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяною Ігорівною.

2. Провести перевірку щодо бездіяльності заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України І.Нещадима.

3. У разі виявлення порушень реагувати постановою у відповідності до ст. 74 Закону.

Указана скарга зареєстрована 21 серпня 2023 року за №К-28212.

Позивач вважає, що відповідач у зв`язку з надходженням її скарги повинен витребувати матеріали виконавчого провадження №91911365 та провести відповідну перевірку, однак вказаних дій не вчинив, чим допустив протиправну бездіяльність.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що ні приписами Закону України «Про виконавче провадження», ні положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), не визначено строку, протягом якого повинна бути винесена уповноваженою особою вмотивована постанова про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів. Крім того, суд вказав, що оскільки скарга позивача була зареєстрована 21 серпня 2023 року у порядку Закону України «Про звернення громадян», то на час звернення до суду із цим позовом місячний строк її розгляду також не завершився, що свідчить про передчасність заявлених позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Загальний порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби регламентовано статтею 74 указаного Закону.

Частиною третьою згаданої статті передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Вимоги до змісту та форми скарги на рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, закріплені у частині четвертій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 1 розділу ХІІ Інструкції №512/5 передбачено, що перевірити законність виконавчого провадження мають право, зокрема, директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділі примусового виконання рішень в районі міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві, відділах примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень, відділах державної виконавчої служби.

Згідно з п. 3 розд. ХІІ Інструкції №512/5 перевірка законності виконавчого провадження посадовими особами, зазначеними в абзацах другому, четвертому та шостому пункту 1 цього розділу, проводиться на підставі матеріалів виконавчого провадження або їх копій, які підлягають витребуванню з відповідного органу державної виконавчої служби.

Про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів відповідною посадовою особою виноситься вмотивована постанова, в якій зазначаються:

підстави витребування цього виконавчого провадження;

у мотивувальній частині - обставини, що зумовили проведення перевірки, а в разі витребування оригіналів матеріалів виконавчого провадження - обґрунтування такої необхідності;

у резолютивній частині - рішення про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів або їх копій, реквізити витребуваного виконавчого провадження та орган державної виконавчої служби, у якому воно перебуває на виконанні, строки здійснення перевірки виконавчого провадження з моменту його надходження до органу державної виконавчої служби, який його витребував, а також посадові особи, на яких покладається обов`язок надсилання цього виконавчого провадження до органу державної виконавчої служби, що здійснюватиме його перевірку, та строки надсилання для перевірки виконавчого провадження.

Приписи пунктів 4, 5 Інструкції №512/5 визначають, що постанова про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів складається в кількох примірниках, з яких:

один примірник надсилається до органу державної виконавчої служби, з якого витребувано виконавче провадження;

другий примірник залишається в органі державної виконавчої служби, який витребував виконавче провадження;

якщо перевірка виконавчого провадження здійснюється за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби, примірник постанови надсилається також цій посадовій особі.

Витребуване виконавче провадження надсилається до органу державної виконавчої служби, який його витребував, із супровідним листом у строки, визначені в постанові про його витребування.

Матеріали виконавчого провадження або їх копії повинні бути прошнуровані, пронумеровані, з описом документів, який підписується державним виконавцем, який оформив виконавче провадження, із зазначенням дати складання опису.

Виконавчі провадження з великою кількістю документів формуються в окремі томи з кількістю аркушів не більше 250 в кожному.

Кожен том провадження оформляється окремо, має власну нумерацію аркушів і власний опис.

Копії матеріалів виконавчого провадження засвідчуються начальником органу державної виконавчої служби, з якого витребувано виконавче провадження.

За правилами п. 6 розд. ХІІ Інструкції №512/5 перевірка законності виконавчого провадження має бути проведена протягом десяти робочих днів, а зведеного виконавчого провадження - протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня надходження витребуваного виконавчого провадження.

Системний аналіз наведених норм дає підстави погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що ні положеннями Закону України «Про виконавче провадження», ні приписами Інструкції №512/5 не визначено строк, протягом якого відповідною посадовою особою виноситься вмотивована постанова про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів.

Крім іншого, апелянтом не враховано, що за чинного правового регулювання перевірка виконавчого провадження здійснюється не протягом десяти робочих днів з моменту надходження скарги, а протягом десяти робочих днів з моменту отримання виконавчого провадження, строк надсилання якого до відповідної посадової особи визначається у вмотивованій постанові про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, подавши скаргу до відповідача 21 серпня 2023 року, позивач вже 06 вересня 2023 року, тобто на дванадцятий робочий день, звернувся до суду із цим позовом з вимогами про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невинесення вмотивованої постанови про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів.

Викладене, з урахуванням наведених вище мотивів, дає підстави погодитися з позицією суду першої інстанції про передчасність заявлених позовних вимог з огляду на відсутність на час звернення до суду із цим позовом об`єкту судового захисту з огляду на зазначені підстави позову.

Поряд з іншим, судова колегія зауважує, що, як було встановлено судом першої інстанції та вбачається із змісту відзиву на позовну заяву та на апеляційну скаргу, скарга позивача від 21 серпня 2023 року була зареєстрована відповідачем у порядку Закону України «Про звернення громадян». У свою чергу, встановлений статтею 20 цього Закону місячний строк розгляду звернення громадян не сплинув ні на час звернення до суду із цим позовом, ні станом на день ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення. При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що дії відповідача щодо реєстрації скарги позивача у порядку Закону України «Про звернення громадян» не є предметом судового оскарження.

Таким чином доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм Закону України «Про звернення громадян» є помилковими, оскільки ці нормативні приписи були враховані судом виключно з огляду на фактичні обставини справи з урахуванням мотивів відзиву на позов.

З приводу твердження позивача про порушення судом першої інстанції порядку формування електронної справи, що мало своїм наслідком позбавлення ОСОБА_1 права на подання відповіді на відзив, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Оскільки справа, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду, належить справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, особливості провадження за якими встановлено статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, то подання відповіді на відзив у цьому провадженні не передбачено. Відтак аргументи апеляційної скарги про позбавлення судом першої інстанції права позивача на подання відповіді на відзив є безпідставними.

Щодо вимог апеляційної скарги про постановлення окремої ухвали щодо умисного та свідомого порушення суддею Черкаського окружного адміністративного суду норм процесуального права, судова колегія зазначає, що, по-перше, в силу норм ч. 8 ст. 249 КАС України постановлення окремої ухвали щодо суду нижчої інстанції є правом, а не обов`язком апеляційного суду, по-друге, будь-яких обставин, які свідчили про порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права під час апеляційного перегляду рішення суду від 18 вересня 2023 року встановлено не було.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до частини першої статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна