Справа № 440/9283/22
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 р.Справа № 440/9283/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.03.2023, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 03.04.23 по справі №440/9283/22

за позовом заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради

до ОСОБА_1

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Полтавської обласної прокуратури (надалі також прокурор) в інтересах держави в особі Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради (надалі позивач, ДКМС ПМР) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просив суд зобов`язати ОСОБА_1 протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Департаментом культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення - "Особняк збирача картин Балюбаша" по АДРЕСА_1 , на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року позов прокурора в інтересах держави в особі ДКМС ПМР - задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 протягом одного місяця, з дати набрання рішенням суду у цій справі законної сили, укласти з ДКМС ПМР охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення - "Особняк збирача картин Балюбаша" по АДРЕСА_1 , на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768 "Про затвердження Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини"(надалі Порядок №1768).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що ним вчинялися дії щодо укладення охоронного договору за власної ініціативи, що свідчить про його намір добровільно виконати вимоги закону. Вказує, що позивач не забезпечив складання облікової документації, необхідної для укладення відповідного договору. У той же час позивач вчинив усі можливі зі свого боку дії щодо укладення такого договору, що свідчить про передчасність вимог прокурора, заявлених у цьому позові. Посилаючи на те, що процедурі укладення договору передує процедура виготовлення документації стверджує, що суд може зобов`язати особу укласти охоронюваний договір лише у випадку, якщо встановить виконання передбаченої законом процедури виготовлення документів.

04.10.2023 прокурор надав пояснення, які за своєю суттю є відзивом на апеляційну скаргу, в яких просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представника прокурора, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та поясненнях, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

Рішенням 11 сесії Полтавської міської Ради народних депутатів 21 скликання від 17.01.1992 "Про надання статусу пам`ятників історії та архітектури місцевого значення" з метою збереження історико-архітектурного надбання м. Полтави, було надано статус пам`ятників історії і архітектури місцевого значення спорудам згідно з додатком І, до якого включено, зокрема, будівлю - "Особняк збирача картин Балюбаша" по АДРЕСА_1 , яка є пам`яткою історії та архітектури місцевого значення (а.с. 29 /зі звороту/, 30, 31).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна на теперішній час ця будівля перебуває у приватній власності громадянина ОСОБА_1 (а.с. 41-42).

Розпорядженням голови Полтавської обласної державної адміністрації від 16.07.2021 №529 з метою збереження нерухомих об`єктів культурної спадщини області було внесено зміни до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 15.10.2020 №590 "Про затвердження Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини Полтавської області", внаслідок чого затверджено новий Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини, до якого під порядковим номером 22.33 внесено й об`єкт історії та архітектури по АДРЕСА_1 "Особняк збирача картин Балюбаша".

Спору з приводу наведених обставин немає.

Наказом Департаменту культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації від 22.11.2021 №186 "Про укладення охоронних договорів" делеговано відповідним структурним підрозділам виконавчих комітетів та рад відповідних сільських, селищних, міських об`єднаних територіальних громад повноваження укладати охоронні договори на пам`ятки та щойно виявлені об`єкти культурної спадщини чи їх частини з власниками або уповноваженими ними органами (особами), незалежно від форм власності на ці об`єкти, в установленому порядку відповідно до чинного законодавства.

Разом з цим, як стверджує прокурор, на цей час охоронний договір на вказаний об`єкт не укладено, що слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та наявності у прокурора права на звернення до суду з цим позовом.

Колегія суддів, розглядаючи апеляційну скаргу відповідача в межах ст. 308 КАС України, погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини в суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і прийдешніх поколінь регулюються Законом України від 08.06.2000 №1805-III "Про охорону культурної спадщини" (надалі - Закон №1805-III), з моменту набрання чинності якого, тобто з 12.07.2000, втратив чинність Закон Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" (Відомості Верховної Ради УРСР, 1978 р., N 30, ст. 426; 1984 р., N 7, ст. 145).

Відповідно до ст. 1 Закону №1805-III у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону;

облікова документація - документація, що формується в порядку обліку об`єктів культурної спадщини та містить дані щодо цінності об`єкта культурної спадщини, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність (предмет охорони об`єкта культурної спадщини), етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону № 1805-III передбачено, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 17 Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" (чинного станом на момент прийняття рішення 11 сесії Полтавської міської Ради народних депутатів 21 скликання від 17.01.1992 "Про надання статусу пам`ятників історії та архітектури місцевого значення") перелік пам`яток місцевого значення затверджується виконавчими комітетами обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів.

Оскільки рішенням 11 сесії Полтавської міської Ради народних депутатів 21 скликання від 17.01.1992 "Про надання статусу пам`ятників історії та архітектури місцевого значення" з метою збереження історико-архітектурного надбання м. Полтави, було надано статус пам`ятників історії і архітектури місцевого значення спорудам згідно з додатком І, до якого включено, зокрема, будівлю - "Особняк збирача картин Балюбаша" по вул. Спаській, 11 у м. Полтаві, яка є пам`яткою історії та архітектури місцевого значення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що будівля за адресою: вул. Спаська, 11 у м. Полтаві має статус пам`ятки культурної спадщини та є об`єктом правового регулювання Закону №1805-III у відповідному статусі.

Вказане свідчить про безпідставність тверджень апелянта про те, що будівля за адресою: вул. Спаська, 11 у м. Полтаві не підпадає під правове регулювання Порядку №1768, оскільки не має статусу пам`ятки культурної спадщини, а є щойно виявленим об`єктом історії та культури.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону №1805-III усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Відсутність охоронного договору, згідно з імперативом ч. 4 ст. 23 Закону №1805-III, не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону №1805-III порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону №1805-III Кабінет Міністрів України, постановою від 28.12.2001, затвердив Порядок №1768.

Згідно з п. 1, 2 Порядку №1768 охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.

Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Згідно з п. 5 Порядку №1768 в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.

Отже укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким на власника покладається зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини. Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а лише встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.

При цьому, колегія суддів, з урахуванням висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №826/4605/16, зазначає, що саме юридичні або фізичні особи у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.

Вказане дає підстави для висновку про те, що власники пам`яток культурної спадщини протягом 1 місяця з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування, визнання будівлі щойно виявленим об`єктом історії та архітектури мають укладати охоронний договір з органом охорони культурної спадщини, яким у м. Полтаві є Департамент культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради.

ОСОБА_1 набув право власності на об`єкти нерухомого майна будівля "Особняк збирача картин Балюбаша" по АДРЕСА_1 з 30.01.2020, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. (а.с. 41-42)

Однак, із заявою про укладення охоронного договору на вказану будівлю до Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради ОСОБА_1 звернувся лише 28.10.2022 (а.с. 90), тобто після направлення прокурором цієї позовної заяви на адреси сторін 24.10.2022, (а.с. 61) та подання до канцелярії суду першої інстанції (25.10.2022).

Доказів інших звернень відповідача до Департаменту щодо укладення охоронного договору за період з дати реєстрації права на вказаний об`єкт з 30.01.2020 та до 28.10.2022 матеріали справи не містять.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає безпідставним твердження апелянта про те, що ним добровільно, у межах встановлених чинним законодавством строків вчинялися дії, направленні на укладення охоронного договору на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення - "Особняк збирача картин Балюбаша" по АДРЕСА_1

Відповідно до п. 6 Порядку №1768 до охоронного договору додаються:

1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни;

2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання;

3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100);

4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності);

5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000);

6) паспорт пам`ятки.

Листом Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради від 03.11.2022 №01-11-01-24/1169 у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 28.10.2022, останнього повідомлено про неможливість підготувати вищезазначений договір з огляду на те, що ним не наданий вичерпний перелік документів відповідно до Порядку №1768, який подається власником або уповноваженим ним органом (особою) для укладання охоронного договору, а саме: оригінального примірнику акту збереження, який розроблений на час підписання охоронного договору, опису культурних цінностей, плану поверхів споруди, генерального плану земельної ділянки, на якій розташована будівля-пам`ятка, установчі документи власника або уповноваженого ним органу, паспорт пам`ятки архітектури місцевого значення. (а.с. 91)

При цьому, колегія суддів зауважує, що у розумінні ст. 1 Закону №1805-III обліковою документацією є документація, що формується в порядку обліку об`єктів культурної спадщини та містить дані щодо цінності об`єкта культурної спадщини, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність (предмет охорони об`єкта культурної спадщини), етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень.

Отже, з аналізу наведених приписів колегія суддів дійшла висновку, що наведені у п. 6 Порядку №1768 документи не є обліковою документацією, у розумінні ст. 1 Закону №1805-III.

Отже, доводи апелянта про те, що позивач мав виготовити, облікові документи є помилковими, оскільки на ДКМС ПМР хоча й покладено обов`язок з виготовлення облікових документів, проте до їх складу не входять документи, які мав подати ОСОБА_1 для укладення відповідного договору, визначених у п. 6 Порядку №1768.

З цих підстав, колегія суддів зауважує, що укладення 11.11.2022 між ОСОБА_1 (замовник) та ТОВ "Українське науково-дослідне об`єднання реставраторів" (виконавець) договору №ОД-221111-П про надання послуг з виготовлення облікової документації на пам`ятку історії та архітектури місцевого значення "Особняк збирача картин Балюбаша" по АДРЕСА_1 та отримання акту прийому-передачі наданих послуг від 25.12.2022 відповідно до договору про надання послуг №ОД-221111-П від 11.11.2022 виконавець надав послуги з виготовлення облікової документації на пам`ятку історії та архітектури місцевого значення "Особняк збирача картин Балюбаша". Облікова документація складається з: короткої історичної довідки, облікової картки, акту стану збереження об`єкту (пам`ятки) культурної спадщини, матеріалів фотофіксації та відповідає вимогам наказу Міністерства культури України від 27.06.2019 №501, не є належним доказом вчинення дій, спрямованих на укладання договору охоронного та подання до уповноваженого органу документів, визначених у п. 6 Порядку №1768.

Станом на дату розгляду справи охоронний договір, передбачений статтею 23 Закону №1805-III, на пам`ятку "Особняк збирача картин Балюбаша" по АДРЕСА_1 не укладено.

Стосовно твердження апелянта про те, що суд першої інстанції, у супереч ст. 1, 23 Закону №1805-III не дослідив чи внесений до Державного реєстру пам`яток культурної спадщини колегія суддів зазначає таке.

Так, аналіз терміну пам`ятка культурної спадщини, наведений у ст. 1 ст. 1 Закону №1805-III свідчить, що пам`яткою культурної спадщини є:

- об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України,

- об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Так, матеріали справи свідчать, що пам`ятка "Особняк збирача картин Балюбаша" по АДРЕСА_1 є об`єктом культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Враховуючи вказане, а також те, що приписи ст. 23 Закону №1805-III не містять прямої вказівки на те, що охоронний договір має складатися лише стосовно об`єкта культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України а тому обставини занесення пам`ятки "Особняк збирача картин Балюбаша" по АДРЕСА_1 до Державного реєстру нерухомих пам`яток України не має жодного юридичного значення для вирішення цієї справи.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову у спосіб зобов`язання ОСОБА_1 протягом одного місяця, з дати набрання рішенням суду у цій справі законної сил,и укласти з ДКМС ПМР охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення - "Особняк збирача картин Балюбаша" по вул. Спаській, 11 у м. Полтаві, на умовах і в порядку, що визначені Порядком №1768.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року по справі № 440/9283/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 19.10.2023.