Справа № 759/10745/23
Суддя: Єросова І. Ю.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10745/23

пр. № 2-а/759/117/23

19 жовтня 2023 року суддя Святошинського районного суду м.Києва Єросова І.Ю., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції (03115, м.Київ, вул. Святослава Хороброго, 9) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ

У червні 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з вищезазначеним позовом у якому просить поновити строк для звернення до суду, скасувати постанову інспектора 7 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції Думіха Олексія Миколайовича ЕАС №7010601 від 18.05.2023 р. у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП -керування транспортним засобом без номерного знаку, не зареєстрованим у встановленому законом порядку в органах ТСЦ.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 14.06.2023 р. адміністративний позов залишено без руху.

23.06.2023 р. адвокатом Прус О.О., який представляє інтереси позивача, подано клопотання про усунення недоліків разом із уточненою позовною заявою. В обґрунтування позову вказує на невірне застосування інспектором п.2.9 Правил дорожнього руху та ч.1 ст. 121-3 КУпАП, не врахувавши спеціальний статус транспортного засобу - "Ventus VS50QN8" об`ємом 49.9 куб, що відносить його до категорії мопедів. Посилається на Віденську конвенцію про дорожній рух за якою мопед не вважається механічним транспортним засобом та ч.3 ст. 34 Закону «Про дорожній рух» відповідно до якої реєстрації підлягають мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення, а вул.Деревлянська у м.Києві по якій рухався позивач не віднесена до таких видів доріг, а отже він мав право рухатися по цій вулиці на мопеді без реєстрації. Окрім цього, зазначає, що аналогічна ситуація мала місце у 2019 році, однак тоді те ж УПП м.Києва ДПП визнало правомірність керування мопедом без реєстрації транспортного засобу на дорогах не державного значення.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 27.06.2023 р. відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20.09.2023 р. від представника Управління патрульної поліції в м.Києві ДПП надійшов відзив у якому заперечується проти задоволення позовних вимог. Вказується, що твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Інспектор діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, а постанова винесена згідно вимог встановлених КУпАП.

29.09.2023 р. до суду надіслано відповідь на відзив. На підставі положень ч.1 ст. 269 КАС України, суд приймає її як пояснення учасника справи, у яких представник позивача вказує, що доводи відповідача, викладені у візиві не спростовують тверджень позовної заяви, а зводяться до переоцінки доказів. Наявність у мопеда двигуна не відносить його автоматично до механічних транспортних засобів, а ПДР встановлюють чітку відмінність мопеда від мотоцикла, який є механічним транспортним засобом, встановлюючи допустимий об`єм двигуна до 50 куб.см. Також представником проігноровано твердження про скасування у 2019 році позивачем з тих же підстав постанови інспектора патрульної поліції.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що згідно постанови серії ЕАС №7010601 ОСОБА_1 18.05.2023 р. о 10:35 год. у м.Києві по вул.Деревлянській 77 керував транспортним засобом "Ventus VS50QN8" без державного номерного знаку, не зареєстрованим у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.9 в) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 121-3 КУпАП.

Вказану постанову позивачем було оскаржено до Національної поліції України Департаменту патрульної поліції УПП у м.Києві за результатами чого винесену постанову залишено без змін, а скаргу без задоволення.

З матеріалів відеозапису, долученого позивачем, підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом "Ventus VS50QN8" та винесення інспектором поліції постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП.

Не погоджуючись із вищевказаними висновками та постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Частиною 1 ст. 121-3КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.93 N 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР).

Пунктом 1.9. розд. 1 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.10 ПДР транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см. або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Підпунктом "в" п. 2.9 розд. 2 ПДР визначено, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно з пунктом 2.1 розділу 2 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Відповідно до пункту 2.9 розділу 2 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака.

Згідно абзацу 2 пункту 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року N 1388, експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Пунктом 8 вказаного Порядку встановлено, що перша державна реєстрація мопедів, придбаних до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року N 1371 (1371-2009-п) "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", може проводитися без подання документів, що підтверджують правомірність їх придбання, за встановленою цим Порядком процедурою.

Постановою Кабінету Міністрів N 511 від 20 травня 2009 року затверджено нову редакцію Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами та передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їхніх типів і призначення, поділяються на категорії, зокрема, мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Згідно з Законом України від 17 листопада 2008 року N 586-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху" з 1 січня 2010 року передбачена обов`язкова реєстрація мопедів.

Таким чином, з 01 січня 2010 року в Україні встановлена реєстрація мопедів як транспортних засобів та отримання посвідчення водія на їх керування, незалежно від їх користування чи на вулично-дорожній, чи на автомобільній дорозі державного значення.

Вказане також підтверджується постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 р. (справа № 751/1182/21).

Щодо тверджень позивача, що мопед в розумінні Віденської конвенції про дорожній рух не вважається механічним транспортним засобом, прирівнюється до велосипеда, а тому на нього не можуть поширюватись норми пунктів 1.10, 2.1, 2.3 та 2.9 ПДР.

Вказана позиція є необґрунтованою, оскільки відповідно до статті 1 даної Конвенції мопед за своїми технічними характеристиками відповідає визначенню "велосипед із підвісним двигуном", що не є тотожним визначенню "велосипед".

При цьому, норми даної статті дозволяють, а не прямо встановлюють можливість договірної держави прирівнювати "велосипед із підвісним двигуном" до "велосипеду". Тобто, дана норма з застереженням має рекомендаційний, а не імперативний характер, надаючи державі-учасниці Конвенції право вибору для імплементації вказаної норми в національне законодавство. Цим спростовуються доводи про невідповідність норм національного законодавства Віденській Конвенції про дорожній рух.

Щодо тверджень позивача, що аналогічна ситуація мала місце у 2019 році, однак тоді те ж УПП м.Києва ДПП визнало правомірність керування мопедом без реєстрації транспортного засобу на дорогах не державного значення, то вказане рішення щодо скасування постанови та закриття справи стосується адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому відношення до даної справи не має.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що інспектор патрульної поліції Вітиком Т.В. під час розгляду адміністративної справи щодо порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтованою та законною.

Разом із цим суд звертає увагу, що з метою забезпечення права особи на звернення до суду, недопущення порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 27.06.2023 р. роз`яснено позивачу необхідність доплати судового збору у розмірі 536,80 грн. до постановлення рішення судом.

Суд наголошує, що згідно ч. 2 ст. 132 КАС, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Зокрема, Закон «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).

За статтями 1, 2 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року №12-рп/2013 зазначив, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року N R (81) 7, у якій зазаначено: "У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Підсумовуючи, Конституційний Суду України зазначив, що сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 2023 р. складає 1073,60 грн.

Відповідно до ч.3 ст.161 КАС, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 18.03.2020 р. №543/775/17 відступила від попереднього висновку, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону N 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, позивач не вірно тлумачить Постанову Верховного суду, помилково вважаючи, що за подання адміністративного позову з приводу оскарження постанови про адміністративне правопорушення справляння судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Однак, суд звертає увагу, що потрібно розмежовувати категорії справ щодо накладення адміністративного стягнення, де застосуванню підлягають норми КУпАП і відповідно розмір ставки судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, де застосуванню підлягають норми КАС України, а ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Окремо слід наголосити, що Постанови Верховного суду беруться до уваги судом і використовуються як джерело права, однак у даному випадку, Постанова суду не може замінювати собою норму закону.

Враховуючи вищевикладені обставини з позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 77, 139, 242-246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції (03115, м.Київ, вул. Святослава Хороброго, 9) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) у дохід держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.Ю. Єросова