Справа № 160/15551/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області в зарахуванні до його трудового стажу періоду роботи з 20.04.1989 року по 29.05.1989 року; з 15.08.1989 року по 29.08.1990 року; з 13.08.1992 року по 12.01.1996 року;
- призначити йому пенсію за віком з 07.12.2022 року з зарахуванням періодів трудового стажу: з 20.04.1989 року по 29.05.1989 року; з 15.08.1989 року по 29.08.1990 року; з 13.08.1992 року по 12.01.1996 p.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що на його заяви про призначення пенсії за віком, отримав рішення відповідача-1 про відмову у призначені пенсії, якими не зараховані періоди його роботи з 20.04.1989 року по 29.05.1989 року; з 15.08.1989 року по 29.08.1990 року; з 13.08.1992 року по 12.01.1996 року. Позивач не погоджується з відмовою в призначені пенсії та вважає, що його трудова книжка та уточнюючі довідки мають всі необхідні відомості для призначення пенсії. У зв`язку з чим він був змушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 року було прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 11.09.2023 року залучено до участі у справі у якості другого відповідача - Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області, у якості третього відповідача - Головне управління ПФУ в Луганській області.
На виконання вимог ухвали суду - 12.09.2023 року від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 21.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначенням пенсії за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV. Відділом призначення пенсії управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління ПФУ в Луганській області відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком та прийнято відповідне рішення. Спір у даній справі виник у зв`язку з відмовою в призначенні пенсії за віком, яке прийняте Головним управлінням ПФУ в Луганській області, а тому відповідач-1 вважає, що він не є належною стороною по справі, яка повинна відповідати за позовом. З огляду на вищезазначене, Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області не розглядало заяву позивача про призначення пенсії по суті та не приймало рішення про відмову йому в призначенні пенсії. Зважаючи на викладене, відповідач-1 просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
27.09.2023 року від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що згідно із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 14.12.1982 р. №20-21, позивач прийнятий на роботу в колгосп у період з 20.04.1989 р. по 29.05.1989 р. Однак, щодо цього періоду роботи позивача відсутні дані про кількість відпрацьованих вихододнів, а також не надано підтверджуючої довідки. Стосовно спірного періоду з 15.08.1989 р. по 29.08.1990 р. позивачем надано довідку б/н від 29.08.1990 р., однак остання не містить відомостей стосовно встановленого та виробленого мінімуму трудової участі. Зазначені обставини, на думку відповідача-2 доводять правомірність відмови в зарахуванні спірних періодів до загального стажу позивача. За таких обставин, відповідач-2 просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.
Щодо періоду роботи в радгоспі "Садова" Республіки Молдова з 13.08.1992 р. по 12.01.1996 р. відповідач-3 зазначив, що в трудовій книжці позивача містяться записи про роботу виконані іншою мовою. В записі від 12.01.1996 р. є виправлення дати звільнення та в наказі на звільнення. Для підтвердження зазначених періодів роботи позивачем надані підтвердження № 172 від 24.02.2023 р. та № 133 від 06.02.2023 р., видані мерією с.Садова Республіки Молдова, які не можуть бути враховані для обчислення стажу. Так як в підтвердженнях не зазначені підстави їх видачі (посилання на первинні документи), як це передбачено п.24 Порядку № 637. Крім того, в підтвердженнях № 172 та № 133 зазначено, що позивач працював у період з 13.08.1992 р. по 12.01.1996 р., що не відповідає записам його трудової книжки. Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі "Родина" за довідкою від 29.08.1990 року зазначив, що відсутня інформація про вироблений особою мінімум трудової діяльності в громадському господарстві, що передбачено ст.56 Закону № 1788, також не вказано підстав видачі довідки (дата та номер угоди). Крім того, відповідно до архівної довідки від 09.03.2023 р. № 01-131, ОСОБА_1 працював в колгоспі "Родина" у серпні 1990 року, а тому неможливо зарахувати до його страхового стажу період з 15.08.1989 р. по 29.08.1990 р. Отже, врахувати вказані вище періоди роботи до трудового стажу позивача немає підстав, що є підставою для відмови у задоволенні позову повністю.
09.10.2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній фактично підтримав вимоги викладені у позовній заяві, та просив позов задовольнити з підстав викладених у ньому та не враховувати під час ухвалення судового рішення доводи, викладені відповідачами у своїх відзивах на позов.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідачів, викладену у відзивах на позов, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 07.03.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
- з 20.04.1989 р. по 29.05.1989 р. згідно із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 14.12.1982 р.;
- з 15.08.1989 р. по 29.08.1990 р. згідно із довідкою від 29.08.1990 р., оскільки не надано довідки про встановлений та вироблений мінімум трудової участі (ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення").
21.03.2023 року позивач знову звернувся з заявою про призначення пенсії за віком.
- з 20.04.1989 р. по 29.05.1989 р. у колгоспі ім.Суворова, оскільки відсутня інформація про трудову участь в громадському господарстві;
- з 15.08.1989 р. по 29.08.1990 р. за довідкою від 29.08.1990 б/н, яка видана Колгоспом "Родина" Краснопавлівської сільської ради Лозівського району Харківської області, оскільки відсутня інформація про трудову участь в громадському господарстві та підстав для видачі довідки;
- з 13.08.1992 р. по 15.01.1996 р. в радгоспі "Садова" на території Республіки Молдова, оскільки запис в трудовій книжці про звільнення з роботи та дата наказу про звільнення містять виправлення. Нотаріально завірене підтвердження періоду роботи від 24.02.2023 р. № 172, яке видано мерією села Садова, не містить підстави його видачі.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Призначення, виплата та перерахунок пенсій регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із абзацем 2 пункту 15 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV (у редакції Закону України № 3108-IV від 17 листопада 2005 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Статтею 7 Закону № 1788-XII передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується
Однією із обов`язкових умов для призначення пенсії є підтвердження особою відповідного страхового стажу.
Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За приписами статті 62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
В силу пунктів 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених вище норм права дозволяє прийти висновку, що в разі відсутності в трудовій книжці необхідних записів або їх неправильному чи неточному оформленні за періоди роботи до 01.01.2004 року, зарахування таких періодів роботи до страхового стажу здійснюється на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів і угод з відмітками про їх виконання та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
В силу положень статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Отже, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.
Судом встановлено, що у даному випадку щодо спірного періоду роботи з 20.04.1989 року по 29.05.1989 року в колгоспі ім.Суворова, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 14.12.1982 р. наявні записи № 20 та № 21 про працю в якості будівельника. При цьому суд зазначає, що у трудовій книжці позивача не зазначено кількості відпрацьованих трудо-днів (або людино-днів) за цей період.
Як зазначає позивач в своїй позовній заяві щодо цього періоду, відсутність документів в архівній установі, при наявності запису в трудовій книжці не є підставою для не зарахування цього спірного періоду. В свою чергу відповідей, довідок чи запитів до архівних установ позивачем не надано.
За таких обставин, відповідач-2 та відповідач-3 правомірно відмовили позивачу у зарахуванні до його страхового стажу періоду роботи з 20.04.1989 року по 29.05.1989 року в колгоспі ім.Суворова.
Щодо періоду роботи з 15.08.1989 року по 29.08.1990 року суд зазначає, що трудова книжка позивача не містить записів за цей період. Позивачем на підтвердження вказаного періоду було надано до органів пенсійного фонду довідку колгоспу "Родіна" від 29.08.1990 року б/н про те, що він дійсно працював у даному колгоспі по договору із заготівлі лісу з 15.08.1989 року по 29.08.1990 року та архівну довідку від 09.03.2023 року № 01-131.
В свою чергу відповідач-2 та відповідач-3 також не зарахували цей період, оскільки позивачем не надано довідки про встановлений і вироблений мінімум трудової участі та підстав для видачі довідки.
Так, в матеріалах справи міститься архівна довідка від 09.03.2023 року № 01-131, видана Комунальною установою "Лозівський трудовий архів" Лозівської міської ради, якою підтверджується робота ОСОБА_1 у серпні 1990 року, та якому нараховано стаж 200 людино-днів. В довідці також вказано, що встановлений мінімум не записаний. Дані взяті з розрахунку-платіжних відомостей по заробітній платі за 1990 рік. Довідка видана на підставі ф.254, оп.1-ОС, спр.:248.
Отже, трудова книжки позивача та уточнюючі довідки не містять необхідні записи виконання ним встановленого мінімуму трудоднів та відомостей про установлений у колгоспі мінімум трудоднів.
Таким чином, враховуючи відсутність відомостей про відпрацьовані позивачем трудо-днів (або людино-днів) за період з 15.08.1989 року по 29.08.1990 року, на думку суду, відповідачем-2 та відповідачем-3 правомірно не зараховано вказаний період до страхового стажу позивача.
Суд вказує, що відсутність у трудовій книжці необхідних записів як належного доказу трудового стажу в період з 20.04.1989 року по 29.05.1989 року в колгоспі ім.Суворова та період з 15.08.1989 року по 29.08.1990 року в колгоспі "Родіна" та відсутність відомостей про виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі не можуть вважатися формальними неточностями, оскільки відсутність даних про установлений в колгоспі мінімум участі в громадському господарстві, виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі у спірний період є підставою для не зарахування такого періоду до страхового стажу позивача.
Щодо періоду роботи позивача з 13.08.1992 року по 12.01.1996 року, суд зазначає наступне.
З трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 14.12.1982 р. вбачається записи за № 22 - № 25 про періоди роботи позивача в республіці Молдова.
Також, позивачем надавалися до пенсійного органу підтвердження № 172 від 24.02.2023 року мерії села Садова, про роботу ОСОБА_1 в радгоспі "Садова (Sadova)" з 13.08.1992 року по 12.01.1996 року та підтвердження № 133 від 06.02.2023 року про його роботу з 13.08.1992 року по 12.01.1996 року без перерви в радгоспі (Sadova).
Відповідач-3 також відмовив у зарахування вказаного періоду роботи в радгоспі "Садова" на території Республіки Молдова, оскільки запис в трудовій книжці про звільнення з роботи позивача та дата наказу про звільнення містять виправлення. Нотаріально завірене підтвердження періоду роботи від 24.02.2023 р. № 172, яке видано мерією села Садова, не містить підстави його видачі.
Так, Урядом України та Урядом Республіки Молдова укладена Угода про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення (далі - Угода), яку ратифіковано Законом України 434/96-ВР та вона набрала чинності для України 19.11.1996 року.
Відповідно до ст.ст.2, 4, 5 Угоди, вона поширюється на державне пенсійне забезпечення громадян, яке встановлене або буде встановлене законодавством кожної з держав. Під пенсійним забезпеченням в цій Угоді маються на увазі всі види державних пенсій, які призначаються громадянам у відповідності із законодавством України або законодавством Республіки Молдова.
Після вступу в дію цієї Угоди Договірні Сторони надають на своїй території постійно проживаючим громадянам, в тому числі і тим, які переїхали (приїхали) із іншої Договірної Сторони однакові зі своїми громадянами права в галузі пенсійного забезпечення.
Пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Молдова та членів їх сімей здійснюється по законодавству тієї держави, на території якої вони постійно проживають.
Відповідно до ст.ст.8, 15 Угоди, при призначенні пенсії, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, обчислення трудового (страхового) стажу, накопиченого у відповідності із законодавством України і законодавством Республіки Молдова, в тому числі і до вступу в дію цієї Угоди, а також на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 1 січня 1992 року, проводиться по законодавству держави, яка призначає пенсію.
Тобто, у даному випадку позивачу має бути здійснено обчислення трудового (страхового) стажу по законодавству України.
Необхідні для пенсійного забезпечення документи, які видані у встановленому порядку на території України і на території Республіки Молдова, в тому числі і до вступу в силу цієї Угоди, а також на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 1 січня 1992 року, приймаються без легалізації.
Так, Порядок ведення трудових книжок, був урегульований "Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162 та "Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.
Згідно із п.2.3 Інструкції №162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
У п.2.4 Інструкції №58, зокрема, зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
При цьому, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Отже, відсутність підстави видачі довідки не є підставою для відмови у зарахуванні такого періоду до страхового стажу оскільки, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача-1 призначити йому пенсію за віком з 07.12.2022 року, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 р. у справі №817/498/17 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
З огляду на приписи розділу ІV Порядку №22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління ПФУ в Луганській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу. В свою чергу Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області здійснило лише направлення позивачу рішення про відмову у призначенні пенсії, яке прийняте відповідачем-3.
Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно із ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Крім того, статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе лише зобов`язати відповідача-3 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 21.03.2023 року, зарахувавши до страхового стажу роботи період з 13.08.1992 року по 12.01.1996 р. у радгоспі "Садова (Sadova)" Республіки Молдова, та з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовної заяви позивачу слід відмовити.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі у розмірі 536,80 грн. (1 073,60 грн. : 2) з бюджетних асигнувань відповідача-3.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву - задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 21.03.2023 року, зарахувавши до страхового стажу роботи період з 13.08.1992 року по 12.01.1996 р. у радгоспі «Садова (Sadova)» Республіки Молдова, та з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма