Справа № 240/30750/22
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/30750/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Окис Тетяна Олександрівна

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

19 жовтня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської митниці Державної митної служби України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Житомирської митниці Державної митної служби України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості від 08.11.2022 № UA101000/2022/000162/1.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.02.2023 позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Житомирської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA101000/2022/000162/1 від 08.11.2022.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 2481,63 грн судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, а відповідачем не підтверджено належними доводами та доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за другорядним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що при митному оформленні позивачем не було надано договору купівлі-продажу ввезеного автомобіля, який би містив ціну товару, умови оплати та умови переходу права власності на автомобіль, які є істотними умовами договору купівлі-продажу. Позивачем не надано жодного документу, який би об`єктивно підтверджував числові значення митної вартості товару. Також не надано документ про оплату оцінюваного товару.

Відповідачем вказано, що за результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товару є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів, а документи, подані для митного оформлення, не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

16.03.2023 відповідачем надано доповнення до апеляційної скарги де вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 2481,63 грн, тоді як позивачем було сплачено 992,40 грн.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 19.06.2023 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до iнвойсу від 07.10.2022 ОСОБА_1 придбала транспортний засіб легковий автомобіль призначений для використання на дорогах загального користування, бувший у використанні, марка Ducia, модель Duster, колір білий, номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, тип кузова універсал, колiсна формула 4х2, призначення для перевезення пасажирів, календарний рік виготовлення 2019, модельний рік виготовлення 2019, дата першої реєстрації 06 березня 2019 року, країна виробник - Франція.

07.11.2022 уповноваженою особою позивача до митного органу подано митну декларацію №22UA45U4, за якою заявлено до митного оформлення зазначений автомобіль. Митну вартість товару визначено декларантом самостійно за основним методом на рівні 86685,32 SEK, що становить 287387,85 грн.

Відповідно до картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA101020/2022/022758 до зазначеної митної декларації позивач долучив такі документи: рахунок-фактуру (інвойс) №22-162 від 07.10.2022, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20906/2022/008796 від 06.11.2022, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 07.10.2022, документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 07.11.2022, внутрішній договір (контракт) доручення №2748 від 12.10.2022, висновок про походження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом № від 07.10.2022.

З метою підтвердження заявленого рівня митної вартості імпортованого товару декларанту направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів.

На вимогу митниці декларантом надано додаткові документи, а саме: копію декларації країни відправлення 22SEEEZ1074HHJ1084 від 19.10.2022, де також зазначена вартість автомобіля у розмірі 85600 SEK.

За результатами вивчення поданих декларантом документів, відповідачем сформовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення 101020/2022/022758 та 08.11.2022 прийнято рішення про коригування митної вартості товару.

Згідно картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101020/2022/022758 у прийнятті митної декларації відмовлено з таких причин: митна декларація не може бути оформлена, оскільки декларантом заявлена митна вартість товару №1 не підтверджена документально, на письмову вимогу митного органу не надано додаткових документів, які підтверджують заявлену митну вартість, чим порушено вимоги статей 52 та 53 Митного кодексу. У зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару, дані граф 45 і 47 митної декларації не можуть бути використані для здійснення митного контролю і оформлення товару, а крім того, це може призвести до несплати встановлених законодавством митних платежів в повному обсязі, чим порушено вимоги статей 266, 289, 293 Митного кодексу України і статті 57 Податкового кодексу України.

В розділі 33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA101000/2022/000162/2 зазначено, що на виконання вимог Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджений наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 №476, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення "Інспектор", а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено. За результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товарів є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів. Відповідно до графи 43 митної декларації, декларантом застосовано резервний метод визначення митної вартості. Документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод визначення, не подані до митного оформлення. Документи, подані для митного оформлення містять розбіжності, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за товар, а саме: За даними рахунку фактури від 07.10.2022 №22-162 набуто право власності на товар (транспортний засіб). Згідно із названим документом покупець взяв на себе зобов`язання прийняти транспортний засіб і оплатити ціну придбання. Товар фактично переданий у розпорядження покупця та знаходиться на митній території України. Таким чином, є підстави вважати, що на момент митного оформлення сторони виконали один перед одним свої зобов`язання: продавець передав товар покупцю, а покупець оплатив товар. Відповідно до частини 1 статті 53 Митного кодексу України декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, серед іншого є: 1) якщо рахунок оплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Разом з тим, всупереч вищезазначених вимог декларантом до митного оформлення не подано документ про оплату оцінюваного товару, як це передбачено частиною 2 статті 53 Митного кодексу України. Додатково надана копія митної декларації прийнята до уваги. Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України не надано такі документи, що підтверджують заявлену витну вартість товару, а саме: 1) Договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається; 2) Рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

У рішенні про коригування митної вартості товарів також вказано, що методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г у зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених частиною 3 статті 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості схожого товару за митною декларацією №UA205170/2022/011787 від 17 червня 2022 року «легковий автомобіль, бувший у використанні, марка DUCIA, модель DUSTER, тип двигуна дизель, робочий об`єм циліндрів двигуна 1461 см3, потужність 85кВт, календарний рік виготовлення (випуску) 2019» і складає 148719 SEK за одиницю з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Інформація щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено, міститься в ціновій базі ЄАІС ДМСУ.

Не погоджуючись із коригуванням митної вартості товару вищевказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 248 МК України встановлено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Положеннями частини 1 статті 257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що Фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин 1, 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частини 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини 10 цієї статті.

У частині 5 вказаної статті надається визначення терміну ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Так, частиною 2 вказаної статті передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок фактура (інвойс), або рахунок проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У пункті 1 частини 4 статті 54 МК України встановлено обов`язок митного органу здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Разом з тим, згідно частини 3 статті 53 МК України, якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо піни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно матеріалів справи, зокрема, зі змісту рахунку фактури (інвойса) від 07.10.2022 №22-162 такий складений фірмою посередником, яка здійснює купівлю автомобіля за бажанням покупця. Останній несе повну відповідальність за процес покупки, оплати та транспортування автомобіля до країни призначення. Також названий інвойс містить умови, що оплата здійснюється покупцем протягом 365 днів, а поставка товару здійснює на умовах EXW Stockhoim.

Обов`язки покупця й продавця щодо витрат і ризиків, відповідальності за страхування вантажу, а також відповідність законодавчим нормам визначають правила Інкотермс, які використовуються по всьому світі в міжнародних і національних контрактах.

З 01.01.2020 набрали чинності Інкотермс 2020, які змінили Інкотермс 2010.

Згідно Інкотермс 2020 правило EXW «Франко завод/ самовивіз» означає, що вантаж вважається доставленим продавцем під час його передачі покупцю на території продавця або в іншому визначеному місці (наприклад, на фабриці, на заводі, складі тощо), і це визначене місце може відноситись або не відноситись до приміщень продавця. Продавець не має завантажувати товар на транспортний засіб або оформляти його для експорту, навіть якщо таке оформлення потрібне.

Отже за умовами, визначеними в інвойсі від 07.10.2022 №22-162, товар транспортний засіб, переданий позивачу в Стокгольмі та саме з цього моменту остання є його власником, несе всі ризики по його збереженню. Також зазначений інвойс визначає, що оплата за поставлений товар має бути здійснена протягом 365 днів.

Відтак, твердження відповідача про те, що на момент здійснення митного оформлення автомобіля позивач мала здійснити оплату вартості такого, а тому зобов`язана надати документи на підтвердження таких дій, є помилковим.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що між позивачем та продавцем автомобіля був підписаний окремий договір купівлі продажу, ненадання якого обумовило прийняття оскаржуваного рішення. Також відсутні докази на підтвердження факту оформлення у письмовому вигляді договірних відносин між позивачем та третіми особами щодо здійснення транспортування автомобіля зі Стокгольма до кордону України.

Разом з тим, позивач надала довідку про розмір транспортних витрат, які були додані до вартості автомобіля.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що надані позивачем документи, для підтвердження митної вартості товару, містять всі обов`язкові документи, передбачені статтею 53 МК України, та які підтверджують складові визначення вартості товару, що підлягав розмитненню.

Водночас колегія суддів враховує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу щодо такого застосування судом статей 53, 54 МК України у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові від 23.10.2021 у справі №815/4821/16.

Такі висновки в подальшому застосовувались Верховним Судом у постановах від 13.10.2023 у справі № 826/23845/15 та від 11.08.2023 у справі № 815/3339/17.

Отже відповідач, приймаючи рішення про витребування додаткових документів без обґрунтування обставин, які викликають сумніви у правильності визначення митної вартості, діяв всупереч вимогам МК України та сталій судовій практиці висловленій Верховним Судом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на виконання повідомлення митного органу позивачем надано: митну декларацію країни відправлення, яка містить таку саму вартість транспортного засобу, яка і була задекларована при імпорті на територію України.

За результатами вивчення поданих для декларування товару документів відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів, в якому зазначено, що у порушення вимог частини 3 статті 53 МК України декларантом не надані такі додаткові документи, що підтверджують заявлену питну вартість товару:

1) Договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається;

2) Рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідач відкоригував розмір митної вартості саме транспортного засобу, а вартість витрат на його транспортування залишив без змін.

Отже, тільки інформація про вартість автомобіля в рахунку фактурі ставила під сумнів правильність визначеної позивачем митної вартості такого, оскільки позивач не надав докази оплати такої.

Проте, як зазначалося вище, за умовами поставки, визначеними у інвойсі №22-162 від 07.10.2022, позивач має право на відстрочку платежу, тривалістю 365 днів.

Таким чином позивачем подано до митниці належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, а відповідачем не підтверджено належними доводами та доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за другорядним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості товарів №UA101000/2022/000162/1 від 08.11.2022.

Стосовно розподілу судових витрат здійсненого судом першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У доповненнях до апеляційної скарги відповідачем вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 2481,63 грн, тоді як позивачем було сплачено 992,40 грн.

Проте, згідно матеріалів справи позивачем долучено було до позову квитанцію від 25.11.2022 про сплату судового збору в розмірі 992,40 грн.

Ухвалою суду першої інстанції від 05.12.2022 позов залишено без руху у зв`язку несплатою судового збору у повному обсязі.

На виконання вимог ухвали суду позивачем долучено квитанцію від 12.12.2022 №24 на суму 1064,30 грн.

Таким чином за подання позову позивачем сплачено 2056,70 грн. Вказана сума підлягала стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Однак у резолютивній частині суду вказано про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 2481,63 грн судового збору.

Колегія суддів вважає, що зазначення в резолютивній частині судового рішення суми 2481,63 грн є опискою, яка може бути виправлена судом, який її допустив.

Вказана описка не є підставою для скасування чи зміни правильного по суті судового рішення.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Житомирської митниці Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.