Справа № 540/2487/21
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 540/2487/21

адміністративне провадження № К/990/33288/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2023 року у справі №540/2487/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним рішення та стягнення матеріальної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, в якому просив:

- визнати протиправним рішення про відмову у виплаті йому матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015 по 24.09.2019, яка оформлена листом за вих. №21287, вих.21 від 06.04.2021;

- стягнути з Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури на його користь матеріальну шкоду, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015 по 24.09.2019 у сумі 647156,16 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 750 грн.

Постановами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2023 року рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року та додаткове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено у справі постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

04 жовтня 2023 року до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2023 року у справі №540/2487/21.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі заявник зазначає, що підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі є пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку пунктами 2, 3 частини третьої статті 353 КАС України.

Суд зазначає, що у випадку посилання на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, необхідно навести порушені судами норми процесуального права, з обґрунтуванням підстав, передбачених частинами другою та третьою статті 353 КАС України.

Відповідно до приписів частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо:

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

На обґрунтування порушень судом апеляційної інстанції норм процесуального права скаржник посилається на пункт 1 частини першої статті 311 КАС України та зазначає, що суд апеляційної інстанції протиправно розглянув справу без його участі у порядку письмового провадження, незважаючи на те, що він наполягав на апеляційному розгляді справи за його участю. З огляду на те, що колегією суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду було неодноразово відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні за участю сторін, скаржник має сумніви щодо упередженості відповідної колегії суддів, у зв`язку з чим останнім було заявлено відвід.

Суд критично оцінює такі доводи скаржника та зазначає, що відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 353 КАС України обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Водночас, як установлено судом та стверджує сам позивач, апеляційний розгляд справи був призначений у порядку письмового провадження та у подальшому судом апеляційної інстанції було неодноразово відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про розгляд апеляційної скарги у відкритому судовому засіданні за участю сторін.

Отже, з наведеного убачається, що позивач був обізнаний про апеляційний розгляд справи, який було призначено у порядку письмового провадження.

За наведених обставин, посилання заявника на пункт 3 частини третьої статті 353 КАС України є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів заявника про те, що судове рішення ухвалено колегію суддів, яким було заявлено відвід, то Судом установлено, що ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року заяву представника позивача - адвоката Пащенко Вікторії Ігорівни про відвід колегії суддів було залишено без задоволення з підстав її необґрунтованості. При цьому суд апеляційної інстанції указав, що подання такої заяви зумовлено незгодою позивача з процесуальними рішеннями колегії суддів щодо розгляду апеляційної скарги в порядку письмового провадження, з огляду на те, що такі, на переконання заявника, порушують норми процесуального закону та суперечать висновкам Верховного Суду. Жодних інших фактичних обставин, які можуть свідчити про наявність підстав, передбачених ст. ст. 36, 37 КАС України, для відводу колегії суддів заявником у заяві про відвід не зазначено. Викладені заявником на обґрунтування поданого відводу обставини, суд апеляційної інстанції визнав такими, що не свідчать про те, що суд, який розглядає цю справу, прямо чи опосередковано заінтересований в результаті її розгляду або його дії викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності.

Скаржником не спростовано висновку суду про те, що відвід був заявлений безпідставно та не підтверджений жодним доказом.

З огляду на зазначене, Суд дійшов висновку, що скаржником не наведено належного обґрунтування можливості касаційного оскарження рішення суду з підстав, передбачених частиною четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилання заявника у тексті касаційної скарги на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, то Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми під час касаційного розгляду конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Водночас скаржником указаних вимог не дотримано, оскільки не систематизовано, який висновок суду апеляційної інстанції щодо застосування конкретної норми права суперечить позиції Верховного Суду щодо застосування цієї норми, а також не обґрунтовано, що ця правова позиція Верховного Суду зберігає юридичну силу до спірних правовідносин, тобто має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявницею не викладено передбачених статтею 328 КАС України підстав, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2023 року у справі №540/2487/21 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська