Справа № 199/6542/23
Суддя: АВРАМЕНКО А. М.
Дата ухвалення: 2023-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/6542/23
(2-а/199/47/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

13.10.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Авраменка А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Левченко Максима Євгеновича, Департаменту патрульної поліції, третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що постановою старшого інспектора УПП в Дніпропетровській області ДПП Левченка М.Є. від 02 серпня 2023 року серія БАВ №235469 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.ч.1, 3, ст.126 ч.2 КУпАП за керування транспортним засобом «ДАФ» д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_2 на 28 км автошляху Дніпро-Царичанка-Кобеляки у Дніпровському районі Дніпропетровської області без відповідного технічного огляду транспортного засобу та без посвідчення водія відповідної категорії, що є порушенням вимог п.31.1, 31.4.5, 2.1 «а» Правил дорожнього руху. Таку постанову позивач вважає незаконною, необґрунтованою, винесеною із порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що інспектор зупинив позивача без належної на то підстави, без фіксації факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, а тому не мав права вимагати від позивача пред`явлення будь-яких документів. Вважає позивач, що відеофіксація, зазначена у постанові, не може бути доказом у справі, оскільки в постанові відсутнє посилання на технічний засіб, який здійснено таку відеофіксацію. Посилався позивач і на те, що інспектором не складався протокол про адміністративне правопорушення, хоча позивач не погодився із фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, послався на відсутність доказів вчинення правопорушення, а також не надання інспектором можливості скористатись позивачем своїм правом на правовому допомогу, не здійснення опитування інспектором свідків події, а також розгляд справи одразу на місці.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачами та третьою особою подано суду відзиви та пояснення третьої особи, які є тотожними один до одного та в яких вказані учасники просять суд відмовити у задоволення позові в повному обсязі з тих підстав, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся із дотриманням встановленого законом порядку, а оскаржувана постанова є правомірною та законною.

Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені на ступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ №235469 від 02 серпня 2023 року, винесеною старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Левченко М.Є., позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.ч.1, 3, ст.126 ч.2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у відповідності до ст.36 КУпАП в розмірі 3400 гривень. Суть інкримінованого адміністративного правопорушення згідно постанови полягає в тому, що позивач на 28 км автодороги Н-31 у Дніпровському районі Дніпропетровської області керував транспортним засобом «DAF FT95 XF430» д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом «NARKO 2PP3-AL-18» д.н.з. НОМЕР_2 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, однак без своєчасного проходження таким транспортним засобом відповідного технічного огляду, а також з несправностями у вигляді встановлених на одну передню вісь тягача шин з різним малюнком протектора, непрацюючого лівого стоп-сигналу напівпричепу, а також без наявності у водія відповідної категорії для керуванням таким транспортним засобом (відсутня категорія СЕ), що є порушенням п.31.1, 31.4.5 (г), 2.1 (а) Правил дорожнього руху.

Відповідно до копії посвідчення водія серія НОМЕР_4 , виданого на ім`я позивача, останній має право на керування транспортними засобами категорій В, С1, С.

Згідно копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_5 , НОМЕР_6 транспортний засіоб «DAF FT95 XF430» д.н.з. НОМЕР_3 є сідловим тягачем, повна (максимальна) маса якого становить 26500 кг, а «NARKO 2PP3-AL-18» д.н.з. НОМЕР_2 є напівпричепом, повна маса якого становить 22600 кг.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Правил дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі Правила), КАС України, КУпАП, Законом України «Про національну поліцію», Законом України «Про дорожній рух», ПК України.

Так, відповідно до п.1.3 Правил учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Аналогічні положенням містить ст.14 ч.5 Закону України «Про дорожній рух».

Положеннями ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.2.1 «а» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен, окрім іншого, мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п.31.1 Правил дорожнього руху технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Положеннями п.31.3 «б» Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Згідно пп.31.4.5 «г» п.31.4 Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: колеса і шини: на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.

Нормою ст.121 ч.1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Нормою ст.121 ч.3 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано: автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії B1, B, C1, C, T), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, особам, які досягли 18-річного віку; автомобілями з причепами або напівпричепами (категорії BE, C1E, CE), а також призначеними для перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів, особам, які досягли 19-річного віку. Аналогічні положення містить п.2.13 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.2.13 Правил дорожнього руху транспортні засоби належать до таких категорій: В автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; С1 призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; С призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів.

Нормою ст.126 ч.2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.5 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

За змістом ст.ст.222, 254, 258, 283 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.121 ч.ч.1, 3, ст.126 ч.2 КУпАП, розглядаються органами Національної поліції із винесенням за результатами такого розгляду постанов без попереднього складення протоколу про адміністративне правопорушення. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Нормою ст.288 ч.1 п.3 КУпАП передбачена можливість оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в тому числі в районний в місті суд, в порядку визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Положеннями ст.286 ч.2 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ст.20 ч.1 п.1 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.4 КАС України, ст.23 Закону України «Про національну поліцію», ст.222 КУпАП суб`єктами владних повноважень є працівники/посадові особи органів і підрозділів Національної поліції.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються ст.ст.279-1-279-4 КУпАП.

Нормою ст.286 ч.3 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оцінюючи дослідженні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених положень законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, за змістом ст.ст.9-12, 121, 126, 245, 251, 280 КУпАП необхідною і обов`язковою умовою для визнання особи винною у вчиненні певного адміністративного правопорушення, зокрема передбачених ст.121 ч.ч.1, 3, ст.126 ч.2 КУпАП, а отже і притягнення такої особи до адміністративної відповідальності із накладенням відповідного адміністративного стягнення, є встановлення події інкримінованого адміністративного правопорушення, а при її наявності всіх обов`язкових ознак його складу. Останнє означає доведення належними, допустимими, достовірними, дійсними та достатніми доказами наявності в діянні цієї особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, всіх обов`язкових ознак всіх складів вказаних адміністративних правопорушень, до яких належить об`єкт правопорушення, об`єктивна та суб`єктивна сторони, а також суб`єкт правопорушення. Якщо відсутня хоча б одна з ознак складу правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі №204/8036/16-а.

Стосовно об`єктивної сторони, то з аналізу диспозиції ст.121 ч.ч.1, 3 КУпАП слідує, що обов`язковим елементом цієї ознаки складу правопорушення є встановлення та доведення факту керування позивачем транспортним засобом «DAF FT95 XF430» д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом «NARKO 2PP3-AL-18» д.н.з. НОМЕР_2 , що має інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється (ст.121 ч.1 КУпАП), а також, що означений транспортний засіб своєчасно не пройшов обов`язковий технічний контроль (ст.121 ч.3 КУпАП). При цьому за змістом ст.77 КАС України обов`язок доказуванням вказаних обставин покладається на відповідача-суб`єкта владних повноважень. Разом з тим, матеріали даної адміністративної справи не містять жодних доказів вказаних фактичних обставин, викладених у спірній постанові, не мстять таких доказів і відзиви відповідачів та пояснення третьої особи у справі, зокрема останніми суду не подано акту відповідності т/з технічного стану, на який наявне посилання в спірній постанові. Більш того, не може бути таких доказом відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, оскільки з його змісту неможливо встановити наявність зазначених у постанові технічних несправностей транспортного засобу, а саме по собі неодноразове повторювання працівником поліції на записі про не проходження транспортного засобу відповідного технічного контролю в розумінні ст.ст.73, 74 КАС України не є належним та допустимим доказом.

В силу презумпції невинуватості, яка встановлена нормою ст.62 Конституції України та підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події та складу правопорушення, зокрема винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія, вина особи та/або інші обов`язкові ознаки складу інкримінованого адміністративного правопорушення мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. На означеній обставині наголосив у своїх правових висновках Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року по справі №463/1352/16-а.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи судом встановлено відсутність в діянні позивача ознак об`єктивної сторони складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ст.121 ч.ч.1, 3 КУпАП, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог у відповідній частині, а отже і можливість їх задоволення шляхом скасування спірної постанови із закриттям провадження у справі в частині визнання позивача винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.121 ч.ч.1, 3 КУпАП. При цьому у задоволенні позовних вимог про визнання спірної постанови незаконною у відповідній її частині необхідно відмовити з огляду на те, що такий спосіб захисту не передбачений ст.286 ч.3 КАС України.

Стосовно позовних вимог щодо спірної постанови в частині інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.2 КУпАП, то в ході розгляду справи судом з огляду на зміст копії виданого на ім`я позивача посвідчення водія, а також копій свідоцтв про реєстрацію керованого позивачем транспортного засобу встановлено, що позивач мав право керування транспортними засобами лише категорії В, С1, С, в той час, як керував транспортним засобом, який з огляду на його повну (максимальну) масу (і тягача, і напівпричепу) вимагав від водія наявності категорії СЕ (п.2.13 Правил дорожнього руху). Відтак, суд приходить до висновку, що факт вчинення означеного адміністративного правопорушення є доведеним, а спірна постанова в цій частині правомірною, а тому скасуванню не підлягає. Останнє, в свою чергу, зумовлює необхідність відмови у задоволенні позову у відповідній його частині.

При цьому, суд критично ставиться та не приймає до уваги як підстави для задоволення позовних вимог твердження сторони позивача про порушення його права на захист при розгляді інспектором патрульної поліції справи на місці вчинення правопорушення, без попереднього складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки матеріали справи, в тому числі відеозапис з боді-камери поліцейського, не містять жодних доказів висловлення та/або подання позивачем заяви/клопотання поліцейському про своєю бажання скористатись правовою допомогою (за змістом ст.77 КАС доведення саме таких фактів не може покладатись на відповідача), а можливість одразу здійснити розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці та без складення протоколу про адміністративне правопорушення прямо передбачена нормами ст.258 ч.5, ст.276 КУпАП для справ у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (постанови Верховного Суду від 04 червня 2020 року по справі №711/1912/17, від 11 червня 2020 року по справі №201/2067/17, від 08 липня 2020 року по справі №177/525/17). Відтак, означені твердження позивача суд оцінює як обраний ним спосіб свого захисту, спрямований на пошук та використання будь-яких надуманих формальних підстав для скасування спірної постанови та уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Також суд критично оцінює та не приймає до уваги твердження позивача про те, що відсутність правових підстав для зупинки є правомірною підставою не надавати на вимогу працівника поліції документи, зокрема водійське посвідчення, а також виключає відповідальність особи за відсутність у нього прав на керування транспортним засобом відповідної категорії. Такі свої твердження позивач базує на правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 15 березня 2019 року по справі №686/11314/17, від 22 жовтня 2019 року по справі №161/7068/16-а. В той же час, суд вважає за можливе відійти від вказаної правової позиції, керуючись більш актуальною та новітньою правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25 вересня 2019 року по справі №127/19283/17, від 02 грудня 2019 року по справі №766/10693/17, від 02 грудня 2019 року по справі №164/2068/17, відповідно до яких слідує, що водій помилково вважав, що мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною. Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, а також враховуючи, що адміністративне стягнення за спірною постановою було накладено на позивача на підставі ст.36 КУпАП в межах санкції за більш серйозне правопорушення з числа інкримінованих, яким є правопорушення, передбачене саме ст.126 ч.2 КУпАП, санкція якого є безальтернативною за видом та розміром, і саме факт вчинення такого адміністративного правопорушення з числа інкримінованих не тільки не був спростований, а й знайшов своє підтвердження в ході розгляду даної справи, накладений на позивача штраф відповідає встановленому законом розміру, суд приходить до висновку, що скасування спірної постанови в частині ст.121 ч.ч.1, 3 КУпАП та залишення в силі за ст.126 ч.2 КУпАП не зумовлює зміну розміру накладеного на позивача стягнення, а відтак і не зумовлює зміну самої спірної постанови в цій частині.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, враховуючи результат розгляду справи та суб`єктний склад її учасників, керуючись положеннями ст.ст.132, 134, 139 КАС України, приймаючи до уваги очевидну неспівмірність заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу відносно до предмету спору, складності справи, її значення для позивача, заявлений відповідачами факт такої неспівмірності, а також частковість задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне частково стягнути з відповідача Департаменту патрульної поліції України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені останнім судові витрати, а саме стягнути судовий збір в розмірі 357,87 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 гривень, а всього 857,87 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.62 Конституції України, п.п.1.3, 2.1 «а», 2.13, 31.1, п.31.3 «б», пп.31.4.5 «г» п.31.4 Правил дорожнього руху, ст.15 Закону України «Про дорожній рух», ст.23 Закону України «Про національну поліцію», п.5 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, ст.ст.9-12, 36, 121, 126, 222, 245, 251, 254, 258, 280, 283, 288 КУпАП, ст.ст.2, 4, 7, 9, 19, 20, 72-78, 94, 132, 134, 139, 194, 205, 229, 241-246, 250, 255, 257, 258, 268, 271, 272, 276, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) до старшого інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Левченко Максима Євгеновича (адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пл. Троїцька, 2-А), Департаменту патрульної поліції (; адреса місцезнаходження: 03048; м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пл.Троїцька, 2-А), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ №235469 від 02 серпня 2023 року, винесену старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Левченко Максимом Євгеновичем, в частині притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.ч.1, 3 КУпАП скасувати.

Справу про адміністративні правопорушення, передбачені ст.121 ч.ч.1, 3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ №235469 від 02 серпня 2023 року, винесену старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Левченко Максимом Євгеновичем, в частині притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.2 КУпАП залишити без змін.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з Департаменту патрульної поліції України (; адреса місцезнаходження: 03048; м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 357,87 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 гривень, а всього 857,87 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.М. Авраменко