Справа № 322/1615/23
Суддя: Губанов Р. О.
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 жовтня 2023 рокуСправа № 322/1615/23

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Губанова Р.О., секретар судового засідання Блажко О.П.,

за участю: представника позивачки - адвоката Котова О.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2

до інспектора СРПП відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Хоменка Володимира Анатолійовича,

третя особа: Головне управління Національної поліції в Запорізькій області

про визнання незаконною та скасування постанови серії ЕАТ №7836282 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

Короткий зміст позовних вимог, пояснення сторін, рух справи:

до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов зазначений адміністративний позов, в якому представник позивачки просить:

- визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №7836282 від 29 вересня 2023 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладенням стягнення, у вигляді штрафу в сумі 1190 гривень.

В обґрунтування позову представник позивачки зазначив таке.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29.09.2023, серія ЕАТ №7836282, винесеною інспектором відділення поліції №3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області лейтенантом поліції Хоменком Володимиром Анатолійовичем, на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 1190 гривень, за адміністративне правопорушення за ч.1 ст.121-3 КУпАП.

З цією постановою позивачка не згідна, вважає її незаконною, і такою, що винесена з рядом суттєвих порушень, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

ОСОБА_2 29.09.2023 близько 14:56 рухалася на автомобілі марки «Daewoo Lanos» в кузові червоного кольору, реєстраційний номер № НОМЕР_1 на зеленому фоні, по вул. Лесі Українки в смт Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області. На вимогу працівників патрульної поліції була зупинена за допомогою проблискових маячків.

Працівник поліції підійшовши до транспортного засобу яким керувала ОСОБА_2 , попросив пред`явити посвідчення водія та реєстраційний талон на транспортний засіб. Після чого ОСОБА_2 одразу надала поліціанту посвідчення водія серія НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб на вказаний автомобіль серія НОМЕР_3 .

Оглянувши вказані документи та автомобіль, працівник поліції повідомив ОСОБА_2 про те, що зараз він вилучить у неї автомобіль так-як він підозрює невідповідність у його документах. На, що ОСОБА_2 пред`явила ухвалу слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 30 січня 2023 року про скасування арешту із автомобіля марки «Daewoo Lanos» в кузові червоного кольору реєстраційний номер № НОМЕР_1 на зеленому фоні і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на вказаний автомобіль серії НОМЕР_3 .

Працівник поліції пояснив, що у вказаній ухвалі не зазначено ОСОБА_2 власником автомобіля, тому він має право вилучити транспортний засіб негайно. При цьому, працівник поліції пояснив, якщо ОСОБА_2 добровільно віддасть їм для проведення експертизи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, вони не будуть вилучати автомобіль. Під тиском працівників поліції ОСОБА_2 була змушена віддати їм свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказаний автомобіль серії НОМЕР_3 .

Після цього працівником поліції повідомлено, що нею було порушено п.2.9. в ПДР України та винесено оскаржувану постанову.

У відділені поліції №3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області відносно вказаного автомобіля перебували на розгляді досудові розслідування, щодо кримінальних проваджень №0000007 від 12.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого статтею ст.290 КК України, №0000014 від 08.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.358 КК України, №0000015 від 08.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Відносно всіх трьох кримінальних проваджень були винесені постанови про їх закриття у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, відомості про прийняті рішення внесено до ЄРДР.

В рамках цих проваджень проводились експертизи, як над транспортним засобом так і над свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, але ніяких приводів для подальшого руху кримінальних проваджень з`ясовано не було, а отже транспортний засіб та його свідоцтво про реєстрацію відповідає нормам чинного законодавства.

В порушення вимог ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», ст.ст.245, 258, 276, 280, 283 КУпАП інспектор виніс постанову.

Відповідачем подано відзив, зі змісту якого випливає, що під час описаних подій він, як суб`єкт владних повноважень, відповідно до положень ст.ст.213, 217, 222 КУпАП розглянув справу про адміністративне правопорушення і на підставі ст.252 КУпАП виніс законне рішення. Обставини порушення були зафіксовані на бодікамеру поліцейського Втім відеозапис не зберігся, адже його було видалено через 17 днів після події. Будь-яких клопотань чи звернень від ОСОБА_2 не надходило. Водійка вказувала на свою згоду з вчиненим правопорушенням.

Просив у задоволенні позову відмовити.

Представником третьої особи надані пояснення, які близькі за змістом з доводами вказаними у відзиві відповідача.

Щодо обставин події представник третьої особи зазначила наступне. Позивачка 29.09.2023 о 14 год. 56 хв по вул. Лесі Українки, 2, керувала транспортним засобом ДЕУ Ланос д.н.з. НОМЕР_1 , який їй не належить. ОСОБА_2 були надані наступні документи: свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, серії НОМЕР_4 . Транспортний засіб відповідно з цим документом повинен підтверджувати право власності та керування. За результатами перевірки вказаного документу поліцейськими згідно з базою НПУ ІПНП Адмінпрактика з`ясовано, що автомобіль ДЕУ Ланос д.н.з. НОМЕР_1 рахується арештованим, оскільки свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу є підробленим.

Позивачка добровільно надала поліцейському для здійснення перевірки технічного талону на автомобіль ДЕУ Ланос, д.н.з НОМЕР_1 , належного військовій частині № НОМЕР_5 , засвідченого печаткою польової пошти Тернопільської області НОМЕР_6 . За результатами перевірки згідно бази НПУ ІПНП Адмінпрактика поліцейським з`ясовано, що автомобіль ДЕУ Ланос д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 та рахується арештованим, оскільки свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу є підробленим. У зв`язку з цим було опитано водія - Позивачку та ОСОБА_4 (з його слів перший власник даного автомобілю, придбав т/з через мережу Інтернет саме з цим технічним талоном, в подальшому передав у користування знайомому військовому при умові використання його лише на території ведення бойових дій (копії пояснень від 29.09.2023 долучаємо). Окрім цього долучаємо копію розписки ОСОБА_2 про те, що остання у зв`язку з викладеним надає згоду на проведення експертизи технічного талону серії ЗХ 001967 на транспортний засіб ДЕУ Ланос, д.н.з НОМЕР_1 .

Стосовно надання Позивачкою поліцейським ухвали Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 30.01.2023 щодо зняття арешту з даного транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію по кримінальному провадженню №0000007 пояснюємо наступне.

З ухвали суду випливало, що арешт накладений на даний автомобіль дійсно скасовано, але не йде мова щодо заборони його подальшої експлуатації у зв`язку з недійсними документами на транспортний засіб. Ані власник автомобілю ОСОБА_4 , ані ОСОБА_2 (Позивачка) на теперішній час підтверджуючих документів на право користування та власності вказаним автомобілем не отримали (згідно бази даних ІПНП Адмінпрактика транспортний засіб наразі рахується, як арештований).

Відповідач як суб`єкт владних повноважень, діяв відповідно до положень ст.ст.213, 217, 222 КУпАП і правомірно виніс постанову.

Відеозапис від 29.09.2023 даного адміністративного правопорушення зберігався у архіві ВнП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, але з огляду на те, що від Позивачки - водія - ОСОБА_2 не надійшла заява у 10-ти денний термін, враховуючи згоду водія з даним правопорушенням (засвідчено власноруч підписом Позивачки у п.9 Постанови) та переповнення пам`яті архіватору (згідно Наказу МВС №1026 від 18.12.2018 дане відео повинно зберігатися 30 діб) в даному випадку запис було видалено.

Також представник тертої особи вважає, що надані представником позивачки докази на підтвердження витрат понесених позивачкою на професійну правничу допомогу є неналежними, а самі витрати неспівмірні обсягу наданих послуг. Додано копії рапорту інспектора СРПП відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізької області старшого лейтенанта поліції Хоменка В.А., розписки ОСОБА_2 , технічного талону на транспортний засібсерія НОМЕР_3 , письмове пояснення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , реєстрації ВнП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізької області ЄО №2329 від 29.09.2023.

В судовому засіданні відповідачем надані для огляду оригінали письмових пояснень, розписки ОСОБА_2 і технічного талону на транспортний засібсерія ЗХ №001967

Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позов з підстав вказаних у ньому.

Відповідач в свою чергу підтримав свій відзив. Наголошував на тому, що позовна заява подана з пропуском строку на оскарження постанови.

Будь-яких інших заяв чи клопотань учасниками справи не подано.

Доводи відповідача в контексті пропущення позивачкою строку на оскарження постанови суд визнав безпідставними з огляду на те, що позовна заява подана 09.10.2023 в системі «Електронний суд», тобто в десятиденний строк з моменту отримання позивачкою копії постанови.

Фактичні обставини встановлені судом,

мотиви з яких виходив суд і застосовані норми права.

Встановлено, що ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ), маючи при собі посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 буд. АДРЕСА_1 керувала транспортним засобом ДЕУ Ланос з номерним знаком НОМЕР_1 (зеленого кольору). Остання при собі мала технічний талон на транспортний засібсерія НОМЕР_3 .

Вказані обставини визнаються сторонами і не підлягають доведенню.

згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29 вересня 2023 року серія ЕАТ №7836282, винесеною інспектором СРПП ВнП №3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області Хоменком В.А., на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 1190 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У постанові вказані відомості про час і місце розгляду справи, посада, спеціальне звання, П.І.Б. особи, яка розглядала справу, відомості про особу, щодо якої розглядалася справа, про транспортний засіб, зазначені такі фактичні обставини правопорушення: «29.09.2023 14:56:43 смт Новомиколаївка Лесі Українки 2 Водій керувала транспортним засобом на якому був закріплений номерний знак який не належить даному транспортному засобу та не було реєстраційних документів чим порушив п.2.9. в ПДР керування водієм т/з з номерним знаком, що не належить цьому засобу». В п.7 у графі «до постанови додаються» зазначено: «відеозапис». В цьому ж пункті в графі «підпис особи, яка винесла постанови зазначено: міститься підпис відповідача. В п.п.8, 9 (графи про роз`яснення прав, строк оскарження постанови і отримання копії постанови) міститься підпис позивачки.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст.78 КАС України, обставини, які визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача . У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частина перша ст.121-3 КУпАП, за якою позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності, встановлює відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Згідно з п.2.9(в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР) водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідачем не надано жодного належного і допустимого доказу, який би підтверджував фактичні обставини зазначені в оскаржуваній постанові, які підпадають під визначення порушення передбаченого п.2.9 (в) ПДР і містить склад інкримінованого позивачці правопорушення. Відповідачем навіть не наведено доводів з яких підстав він дійшов висновку, що номерний знак який був встановлений на автомобілі яким керувала позивачка не належав цьому транспортному засобу. Можна лише припусти, що висновок відповідача ґрунтувався на його переконанні, що наданий позивачкою технічний талон на транспортний засіббув підроблений. Але сама по собі інформація бази даних ІПНП Адмінпрактика не може беззаперечно свідчити, що документ був підроблений. Письмові поясненняне можуть вважатися ані допустимими ані належними доказами. Про них не зазначено в п.7 Постанови. Ба більше, поясненні взагалі відібрані після винесення постанови. До того ж навіть за умови, що згаданий талон є дійсно підробленим, притягнення позивачки до адміністративної відповідальності можливо було лише за порушення п 2.4 ПДР, з кваліфікацією дій за ч.1 ст.126 КУпАП. Для кваліфікації ж дій за ч.1 ст.121-3 КУпАП необхідно було встановити якому саме транспортному засобу належить номерний знак НОМЕР_1 , або принаймні з`ясувати, що автомобілю ДЕУ Ланос, яким керувала позивачка, належить інший номерний знак, чого у вказаному випадку зроблено не було.

Порушення інших ПДР ОСОБА_2 не інкримінувалося, відповідно за іншими статтями КУпАП вона не притягувалась до адміністративної відповідальності.

Позивачка не визнавала факт інкримінованого їй правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність в діях позивачки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, що є самостійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим інші доводи позивачки не підлягають перевірці під час розгляду даної справи, як несуттєві у цьому випадку.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Представник позивачки просив суд стягнути на користь позивачки судовий збір і витрати на правничу допомогу.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

До позовної заяви додано квитанцію ID: 3525-9559-2514-0545 від 09.10.2023, якою підтверджується сплата судового збору в розмірі 536,80 грн, отже відповідна сума підлягає стягненню з ГУНП в Запорізькій області на користь позивачки.

Водночас суд частково погоджується з доводами представника третьої особи в контексті зазначених нею обставин про необґрунтованість розміру витрат понесених позивачкою на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

За правилами частини третьої статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Положеннями частини сьомої статті 134 КАС України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За правилами частини дев`ятої статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката представником позивачки надані:

1) договір про надання правової допомоги №62 від 02.10.2023 укладений між позивачкою та адвокатом Котовим О.С., відповідно до якого адвокат бере на себе зобов`язання надати Клієнтові правову допомогу в справі про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення; розмір гонорару за договором зазначається в описі робіт, який є додатком до цього договору;

2) опис робіт від 09.10.2023: - аналіз правової позиції 500,00 грн; - підготовка та подача позовної заяви про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 9 жовтня 2023 року - 3000.

3) розписка про отримання гонорару за надання правової допомоги від 09.10.2023 про отримання адвокатом Котовим О.С. від ОСОБА_2 гонорару у сумі 7500 грн.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2021 (справа №159/5837/19, провадження №61-10459св20) міститься правовий висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц міститься висновок про те, що розглядаючи питання стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд має право самостійно визначати розмір таких витрат, виходячи з критерію розумної необхідності та співмірності, враховуючи характер виконуваної адвокатом роботи/послуг, складність виконуваної роботи/послуг, їх значимості, складності категорії справи тощо.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

У постанові Верховного суду від 04.02.2020 у справі №280/1765/19, адміністративне провадження №К/9901/607/20) міститься правовий висновок про те, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №160/6899/20 містяться правові висновки: «Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо».

Суд констатує, що даний спір не належить до категорії справ значної складності; щодо вирішення вказаних спорів існує безліч судової практики, а тому витрати щодо послуг адвоката в частині «підготовка та подача позовної заяви», не можуть підлягати стягненню в заявленому розмірі; окрім того позивачка не надала суду належних та допустимих доказів співмірності витрат обсягу наданих послуг, тому суд дійшов висновку про необхідність розумного обмеження розміру витрат на правничу допомогу адвоката до 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст.241 - 246, 250, 255, 271, 286 КАС України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_2 до інспектора СРПП відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Хоменка Володимира Анатолійовича, задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №7836282 від 29 вересня 2023 року винесену щодо ОСОБА_3 інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області лейтенантом поліції за ч.1 ст.121-3 КУАП, про накладення штрафу в сумі 1190,00 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.121-3 КУпАП.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. О. Матросова, 29, ідентифікаційний код 40108688) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп) по сплаті судового збору і витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн (дві тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя Р.О. Губанов