Справа № 520/5233/23
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Панов М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 р. Справа № 520/5233/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 по справі № 520/5233/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області на його користь нараховану, але не виплачену пенсію в розмірі 296 385,35 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 відмовлено в задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає практиці Верховного Суду України викладеної у постанові від 30.05.2023 по справі 320/5820/22, де суд прийшов до висновків: "Між тим, вищенаведена позиція судів обох інстанцій про те, що заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення, а тому позивачці, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, слід було звернутися до суду першої інстанції із заявою у порядку, передбаченому статтею 383 КАС, є помилковою, оскільки позивачем обрано саме такий (шляхом звернення до суду з позовом до ДКС України про визнання бездіяльності протиправною) спосіб захисту порушеного права.

Крім того, просить звернути увагу, що у разі задоволення позову судовим рішенням буде встановлено заборгованість відповідача, що дасть можливість звернутися до Державної Казначейської Служби України за виконанням рішення.

Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі положень ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України на різних посадах та в 2014 році був звільнений з органів внутрішніх справ України.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб у розмірі 80% грошового забезпечення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2022 року по справі № 520/2293/22 визнано протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" від 17.06.2021 року № 33/41-1069 (100/34332). Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" від 17.06.2021 року № 33/41-1069 (100/34332), з урахуванням всіх додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, премій, тощо), відповідно до статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, з 01.12.2019 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2022 року по справі № 520/2289/22 визнано протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення позивачу пенсії у розмірі 70%, замість 80% відповідних сум грошового забезпечення, з 01.01.2016, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2016.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2022 року по справі № 520/2293/22 та від 22.06.2022 року по справі № 520/2289/22 нараховано позивачу невиплачену вчасно пенсію в розмірі, який розрахований згідно з розрахунками від 23.09.2022 за дорученням № Д 4/13 та № Д 4/14 у розмірі 262 034,81 грн та 34 350,54 грн відповідно, і в загальному розмірі становить 296 385,35 грн.

17.08.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо свого пенсійного забезпечення, за результатом розгляду якої пенсійний орган повідомив, що з 01.09.2022 позивачу пенсія виплачується з урахуванням рішення суду. На виконання судових рішень нараховано різницю в пенсії, виплату якої буде проведено в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

У зв`язку з невиплатою нарахованої на підставі вищевказаних розрахунків пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді позовної вимоги позивача щодо виконання окремого судового рішення в іншій справі суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки порушуються процесуальні норми КАС України, зокрема те, що виконавче провадження становить завершальну стадію судового провадження.

Колегія суддів за результатами перегляду рішення суду першої інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 2 ст. 14, ч. 1 ст. 370 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Відповідно до ст. 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 5 ст. 372 КАС України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а та 16.02.2019 у справі № 816/2016/17.

Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Крім того, відповідно до ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які вчинені або не вчинені на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Із матеріалів справи встановлено, що підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду стало те, що пенсійний орган на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2022 року по справі № 520/2293/22 та від 22.06.2022 року по справі № 520/2289/22 не виплатив його перераховану пенсію в загальному розмірі 296 385,35 грн.

Тобто, предметом спору у цій справі є саме невиконання/неналежне виконання органом державної влади судового рішення по справах № 520/2293/22, № 520/2289/22.

Колегія суддів зауважує, що у разі незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю, вчиненими відповідачем на виконання судових рішень по справах № 520/2293/22, № 520/2289/22 позивач має право скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до ст. 383 КАС України, а не подавати новий адміністративний позов.

Саме такі правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.08.2019 у справі № 295/13613/16, від 22.028.2019 у справі № 522/10140/17 та від 21.11.2019 у справі № 802/1933/18-а, від 24.09.2020 у справі № 640/15623/19, від 06.05.2022 у справі № 295/8422/16-а, від 21.12.2022 у справі № 620/4090/22, від 28.02.2023 у справі № 260/1898/22, які в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України мають враховуватись судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог ОСОБА_1 стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Наявність спеціальних правових норм КАС України (ст.ст. 382, 383), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У постанові від 22.03.2018 по справі № П/9901/135/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги у цій справі не можуть бути розглянуті як за правилами адміністративного судочинства, так і не підлягають розгляду в судовому порядку в цілому, в зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.05.2022 по справі № 295/8422/16-а, від 28.02.2023 по справі № 260/1898/22.

Разом з тим, суд першої інстанції вищенаведене не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження у даній справі.

Керуючись ст.ст. 238, 311, 319, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 по справі № 520/5233/23 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі № 520/5233/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення суми - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий