Справа № 540/5863/21
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 540/5863/21
Перша інстанція: суддя Василяка Д.К.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Танасогло Т.М.,

Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середньої заробітної плати та компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату,

У С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом УМВС України в Херсонській області в якому просив:

- визнати бездіяльність УМВС України в Херсонській області щодо несвоєчасної виплати заробітної плати ОСОБА_1 протиправною;

- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 852 308,08грн.;

- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 2 754,72грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 6.12.1994р. він проходив службу в Іванівському районному відділі управління МВС України в Херсонській області.

9.09.2009р. позивача звільнено у зв`язку із виходом на пенсію.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23.12.2020р. у справі №821/146/16, яке набрало законної сили, стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з січня 2008 року по вересень 2009 року у сумі 531,45грн. із відповідним відрахуванням податків та зборів.

У зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати позивач звернувся до суду із даним позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність УМВС України в Херсонській області щодо несвоєчасної виплати заробітної плати ОСОБА_1 ..

Зобов`язано УМВС України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 530,7грн..

Зобов`язано УМВС України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою за службу в нічний час за період з січня 2008 року по вересень 2009 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою:

- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 911 743,54грн.;

- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 2 857,4грн.;

- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 890,3грн..

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення скарги та скасування рішення суду в частині визначення суми середнього заробітку, що підлягає стягненню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку, а такий розрахунок проведено лише 23.06.2021р., у зв`язку із чим наявні підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

При цьому, суд вказав, що порушення відповідачем строків виплати доходів позивача є доведеною обставиною, а тому права ОСОБА_1 підлягають поновлення шляхом виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з їх несвоєчасною виплатою.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції в частині визначення суми не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, перевірки доказів, у зв`язку чим допустив невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує частково та приймає у відповідній частині нову постанову, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду №821/146/16 від 23.12.2020р., яке набрало законної сили, стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з січня 2008 року по вересень 2009 року у сумі 531,45грн. із відповідним відрахуванням податків та зборів.

Відповідно до платіжних доручень №90 та №92 від 23.06.2021р. УМВС України в Херсонській області, на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду №821/146/16 від 23.12.2020р., ОСОБА_1 сплачено грошові кошти в сумі 531,45грн.

Вважаючи, що наявні підстави для стягнення із УМВС України в Херсонській області середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій управління у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи діють лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як вбачається із матеріалів справи, що фактичний розрахунок відповідача із ОСОБА_1 проведено 28.12.2021р., оскільки згідно платіжного доручення за №165 від 24.12.2021р. саме 28.12.2021р. спірна сума надійшла на рахунок позивача.

Судова колегія звертає увагу, що період затримки повного розрахунку при звільненні становить з 9.09.2009р. (дати звільнення) по 28.12.2021р. (дати надходження грошових коштів) та складає 4 493 дні.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про період затримки у 183 дні, оскільки такий період повинен обраховуватись з дня звільнення особи зі служби, коли ці суми мають бути виплачені, а не з дати ухвалення рішення суду про їх виплату.

Пунктом 2 постанови КМУ від 8.02.1995р. №100 «Порядок обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок №100) передбачено, що дія даної постанови поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників. Роз`яснення з питань обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження надаються Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, а у разі коли виплати за середньою заробітною платою провадяться з бюджету або громадських фондів споживання, - за участю Міністерства фінансів і відповідних фондів.

Враховуючи обставини справи, та згідно положень ст.117 КЗпП України, у спірних відносинах підлягає застосовуванню Порядок №100, як такий що визначає порядок обчислення середньої заробітної плати.

Абзацом 3 п.2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2023р. було витребувано від відповідача пояснення та відповідні докази на їх підтвердження щодо розміру середнього заробітку ОСОБА_1 за два останні місяці роботи, що передували місяцю звільнення.

На виконання вимог вказаної ухвали, відповідачем 25.08.2023р. надано відзив на апеляційну скаргу та довідку №308 від 1.08.2023р., згідно якої сума доходів ОСОБА_1 склала:

- за липень 2009р. 1 998,75грн.;

- за серпень 2009р. 2 006,63грн.;

При цьому, відповідачем зазначено, що станом на 12.09.2023р. відсутні підтверджуючі документи щодо суми та дня виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 від час звільнення зі служби, у зв`язку з закінченням терміну зберігання документів.

Разом з тим, наявна інформація в особовій картці ОСОБА_1 за 2008-2009 роки, що у вересні 2009 року йому було нараховано та виплачено грошове забезпечення у сумі 7 44,43грн., у жовтні 2009 року нараховано 23,63грн..

Середньоденний заробіток без компенсації податку становить: 1 998,75грн. + 2 006,63грн. / 62 дні (кількість календарних днів) = 64,6грн.

Для розрахунку середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні необхідно помножити середньоденний заробіток на кількість днів прострочення виплати, тобто 64,6грн. х 4 493 дні = 290 247,8грн.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За обставин цієї справи судова колегія вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

У даній справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 1 291,54грн., з яких: грошове забезпечення при звільненні та виплачені нічні 768,06грн. (59,47%), доплата з службу в нічний час з січня 2008 року по вересень 2009 року 523,48грн. (40,53%).

Виходячи з принципу пропорційності, судова колегія вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача здійснити обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку наступним чином:

290 247,8грн. х 40,53% = 117 637,43грн.

Разом з тим, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.11.2020р. у справі №480/3105/19, щодо інших критеріїв зменшення розміру відшкодування, судом також враховано: розмір простроченої заборгованості (523,48грн.); загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат в сумі 768,06грн; а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум в судовому порядку (справа №821/146/16).

В даному випадку, на переконання колегії суддів, про порушення своїх прав у межах спірних правовідносин позивач мав дізнатись у момент свого звільнення зі служби, а саме 9.09.2009р..

При цьому, до суду з адміністративним позовом у справі №821/146/16 (а.с.13-25) ОСОБА_1 звернувся лише в серпні 2010р., тобто більш ніж через 10 місяців після звільнення.

Між тим, приписами ч.1 ст.233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

В даному випадку, законодавцем встановлено загальний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, пропуск якого, на переконання колегії суддів, може бути врахований у якості понижуючого коефіцієнту при нарахуванні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В свою чергу, за відповідні 10 місяців, за які позивач зволікав перед зверненням до суду, вищевказаний тримісячний строк сплинув 3 рази.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що сума обрахованої частини середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, перед виплатою позивачу, має бути поділена на 3, а як наслідок скласти 39 212,48грн. (117 637,43грн. / 3).

Що стосується доводів апеляційної скарги про визначення конкретної суми для стягнення компенсації втрати частини доходів, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд уповноважений лише встановити наявність або відсутність у позивача права на виплату компенсації, тим самим встановити правомірність або протиправність дій та/або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, при цьому, розрахунок, нарахування та виплату належної позивачу суми має здійснюватись виключено відповідачем.

Суд не може підміняти суб`єкт владних повноважень, бездіяльність якого оскаржується, приймати рішення, яке б відповідало закону та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відтак, апеляційний суд погоджується із позицією суду першої інстанції, що сума компенсації має бути розрахована та виплачена саме УМВС України в Херсонській області із урахуванням висновків суду.

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача судові витрати під час суду першої інстанції у сумі 890,3грн., які складаються із витрат по сплаті послуг Укрпошти за замовні листи до суду та відповідача та 744грн. за вартість автобусних квитків за рейсом Нижні Сірогози Херсон.

Надаючи оцінку вказаному, судова колегія зазначає, що питання розподілу судових витрат має вирішуватись за результатом відповідного розгляду справи.

Так, судом першої інстанції зазначено, що оскільки матеріали справи не містять доказів понесення позивачем судових витрат, а тому і підстави для їх розподілу відсутні.

При цьому, апелянт зазначає, що ним до позовної заяви та відповіді на відзив додавались фіскальні чеки Укрпошти та копії квитків на автобус.

Однак, судова колегія вважає за необхідне наголосити, що якщо судом першої інстанції під час винесення рішення по суті справи не вирішено питання про судові витрати, то сторона має право подати відповідну заяву про ухвалення додаткового судового рішення в порядку ст.252 КАС України.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, що позивач вирішив не звертатись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, а прийняв рішення заявити відповідну вимогу в апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку питання про стягнення судових витрат повинно вирішуватись судом першої інстанції, а тому вказана вимога апеляційної скарги є необґрунтованою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам у справі, а відтак дійшов помилкового висновку при визначенні суми компенсації, що підлягає виплаті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021р. скасувати в частині зобов`язання Управління МВС України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 530,7грн..

Прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов`язати Управління МВС України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 39 212,48грн. (тридцять дев`ять тисяч двісті дванадцять гривень сорок вісім копійок).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: Т.М. Танасогло

Л.П. Шеметенко