Справа № 480/3374/23
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 р. Справа № 480/3374/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.05.2023, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, по справі № 480/3374/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 14 лютого 2023 року за № 95 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи в Путивльській районні ветеринарній лабораторій з 05.07.1993 року по 02.08.2001 року та з 03.08.2001 року по 18.07.2011 року, з дати звернення за призначенням пенсії - 07 лютого 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.02.2023 він звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2. Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 14 лютого 2023 року № 95 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, відповідно до п.2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. При цьому, даним рішенням до пільгового стажу позивача не було зараховано періоди роботи в Путивльській районні ветеринарній лабораторії з 05.07.1993 року по 02.08.2001 року та з 03.08.2001 року по 18.07.2011 року. Позивач не погоджується з даним рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що порушує його права.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 року по справі № 480/3374/23 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 14.02.2023 року № 95 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2, періоди роботи з 05.07.1993 року по 02.08.2001 року та з 03.08.2001 року по 18.07.2011 року на посадах ветлікаря-серолога та ветлікаря-бактеріолога в Путивльській районні ветеринарній лабораторій.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2023 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області суму судового збору в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.).

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, з викладенням в ньому висновків, які не відповідають обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 року по справі № 480/3374/23 скасувати, та прийняти по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посада позивача, зазначена в поданих ним, до пенсійного органу, документах, а саме робота з мікроорганізмами 2 групи небезпеки, не відповідає Постанові Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 (робота з мікроорганізмами 1-2 групи небезпеки).

Таким чином, оскільки посада позивача не відповідає Постанові №36, у зв`язку з чим, пільговий стаж по Списку №2 не підтверджено, а тому позивач не має права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював, зокрема, з 05.07.1993 року по 02.08.2001 року на посаді ветлікаря-серолога та з 03.08.2001 року по 18.07.2011 року на посаді директора та ветлікаря-бактеріолога в Путивльській районні ветеринарній лабораторії (а.с. 6-9).

Даний факт підтверджується також довідками Путивльської міжрайонної державної лабораторії Держпродспоживслужби від 07.02.2023 року № 96 та № 95 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (а.с.11-12).

Позивач звернулась до пенсійного органу із заявою від 07.02.2023 року про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 (а.с. 35).

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

Рішенням від 14.02.2023 р. № 95 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування через відсутність необхідного пільгового стажу. В даному рішенні також зазначено, що страховий стаж особи становить 36 років 5 місяців 28 днів. В ході розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Пільговий стаж особи по Списку № 2 не підтверджено. В ході розгляду документів до пільгового стажу по Списку № 2 не враховано період роботи з 05.07.1993 по 18.07.2011, згідно довідок від 07.02.2023 № 95, № 96 оскільки посада, зазначена в довідці (робота з мікроорганізмами 2 групи небезпеки) не відповідає Постанові Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 (робота з мікроорганізмами 1-2 групи небезпеки ). При цьому, в наказах на проведення атестації робочих місць зазначено 2 група небезпеки (а.с. 5).

Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернулася з позовною заявою до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області були відсутні підстави для не зарахування до пільгового стажу позивача, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2, періоди роботи з 05.07.1993 року по 02.08.2001 року та з 03.08.2001 року по 18.07.2011 року на посадах ветлікаря-серолога та ветлікаря-бактеріолога в Путивльській районні ветеринарній лабараторії.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення суду в частині задоволення позову), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За приписами підпункту 2 пункту 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Колегією суддів встановлено, що позивач у період з 05.07.1993 року по 02.08.2001 року працював на посаді ветлікаря-серолога та з 03.08.2001 року по 18.07.2011 року на посаді ветлікаря-бактеріолога в Путивльській районні ветеринарній лабораторії, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 6 (зворотній бік).

Окрім цього, позивач у період з 05.07.1993 року по 02.08.2001 працював у Путивльській районній ветеринарній лабораторії повний робочий день за посадою ветлікаря-серолога та виконував роботи з мікроорганізмами 2 групи небезпеки, дослідження шкірсировини на збудник сибірської виразки, буцильозу та лептоспирозу, що підтверджується довідкою Путивльської міжрайонної державної лабораторії від 07.02.2023 року № 96 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (а.с. 11).

Крім того, в вище зазначеній довідці вказано, що дана посада передбачена підрозділом 33-1б розділу ХХХІІІ Списку 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 та постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2016 року № 461.

Також відповідно до довідки Путивльської міжрайонної державної лабораторії Держпродспоживслужби від 07.02.2023 року № 95 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, позивач у період з 03.08.2001 року по 18.07.2011 року працював у Путивльській районній ветеринарній лабораторії повний робочий день за посадою ветлікаря-бактеріолога та виконував роботи з мікроорганізмами 2 групи небезпеки, дослідження патологічного матеріалу на збудник сибірської виразки (а.с. 12). Крім того, в вище зазначеній довідці зазначено, що дана посада передбачена підрозділом 33-1б розділу ХХХІІІ Списку 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 та постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2016 року № 461.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 р. передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинний на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 р. та за результатами проведення атестації робочих, місць за умови праці після 21.08.1992 р.

Тобто в період роботи позивача необхідно застосовувати Список 2, який був чинний у цей період.

Відповідно до підрозділу 33-1б розділу ХХХІІІ "Загальні професії (у всіх галузях господарства)" Списку 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (що втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2016 року № 461) та розділу ХХХІІІ Списку 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2016 року № 461 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах до Списку 2 відносяться працівники, які виконують роботи з мікроорганізмами 1-2 груп небезпеки.

Отже посади працівників, які виконують роботи з мікроорганізмами, зокрема, 2 груп небезпеки відносяться до Списку № 2.

Разом з тим, наказами Путивльської міжрайонної державної лабораторії "Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці" від 07.06.2022 року № 13/2 та Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення, інші пільги та компенсації, передбачені чинним законодавством від 27.06.2007 року № 4/1 було затверджено перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове забезпечення згідно Списку № 2 (а.с. 13-14). При цьому в переліках робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове забезпечення згідно Списку № 2 значаться посади лікаря ветеринарної медицини-серолога, який виконує роботи з мікроорганізмами 2 групи небезпеки та директора лабораторії лікаря ветеринарної медицини-бактеріолога, який виконує роботи з мікроорганізмами 2 групи відноситься до робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове забезпечення згідно Списку № 2 (а.с. 15-16).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача в оскаржуваному рішенні та в апеляційній скарзі, що посада, зазначена в довідках Путивльської міжрайонної державної лабораторії Держпродспоживслужби від 07.02.2023 року № 95 та № 96 (робота з мікроорганізмами 2 групи небезпеки) не відповідає Постанові Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 (робота з мікроорганізмами 1-2 групи небезпеки), оскільки буквальне розуміння норми Постанови Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, а саме "працівники, які виконують роботи з мікроорганізмами 1-2 груп небезпеки" дозволяє дійти висновку, що до Списку № 2 відносяться працівники, які виконують роботу з мікроорганізмами не лише відразу 1-2 груп небезпеки, а й 1 або 2 груп небезпеки.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області були відсутні підстави для не зарахування до пільгового стажу позивача, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2, періоди роботи з 05.07.1993 року по 02.08.2001 року та з 03.08.2001 року по 18.07.2011 року на посадах ветлікаря-серолога та ветлікаря-бактеріолога в Путивльській районні ветеринарній лабораторії.

А відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 14.02.2023 року № 95 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2, періоди роботи з 05.07.1993 року по 02.08.2001 року та з 03.08.2001 року по 18.07.2011 року на посадах ветлікаря-серолога та ветлікаря-бактеріолога в Путивльській районні ветеринарній лабораторії.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд на підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Колегія суддів наголошує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Колегія суддів зазначає, що у даній справі повноваження стосовно призначення пенсії за віком на пільгових умовах віднесено до компетенції відповідача, що унеможливлює втручання суду в реалізацію останніх.

З огляду на вищенаведені норми права, враховуючи, що невчинення відповідачем відповідних дій призвело до порушення права позивача у спірних правовідносинах, колегія суддів вважає належним способом захисту порушеного права у спірних відносинах зобов`язання ГУ ПФ України в Кіровоградській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2, періоди роботи з 05.07.1993 року по 02.08.2001 року та з 03.08.2001 року по 18.07.2011 року на посадах ветлікаря-серолога та ветлікаря-бактеріолога в Путивльській районні ветеринарній лабораторії, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з вищезазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 по справі № 480/3374/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова Т.С. Перцова