Справа № 689/2525/23
Суддя: Кульбаба А. В.
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/2525/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

за участю: секретаря судового засідання Лебеденко О.М.,

представника відповідача, ГУНП в Хмельницькій області

Гладкоскок С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду в смт. Ярмолинці в режимі відео конференції справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення. В позові зазначив, що в кінці 2021 року чи на початку 2022 року в нього закінчився дворічний термін посвідчення водія, яке йому було видане вперше. Однак, посвідчення водія в нього вилучене не було. В березні 2022 руку у зв`язку із бойовими діями він разом із родичами приїхали в смт. Ярмолинці, адже тікали із району інтенсивних бойових дій. В смт. Ярмолинцях він дізнався, що у період дії воєнного стану дозволено керування транспортними засобами особами, у яких закінчився термін дії посвідчення водія, яке було видане вперше. Зазначив, що 2 травня 2023 року він змушений був поїхати на роботу та забрати телефон, оскільки потрібно було постійно перебувати на зв`язку. Його зупинили в смт. Ярмолинцях по вулиці Пушкіна працівники поліції та повідомили, що він їхав без пристебнутого ременя безпеки, що не відповідало дійсності. На пропозицію інспектора поліції пред`явити посвідчення водія він повідомив, що воно знаходиться вдома. Після цього поліцейський запропонував привезти посвідчення водія, і він поїхав до місця свого проживання, але посвідчення водія так і не знайшов. Коли він повернувся на місце зупинки транспортного засобу, то працівників патрульної поліції вже не було. Ствердив, що інспектор поліції не вірно виніс постанову за ч. 2 ст.126 КУпАП, в той же час як порушення підп. «а» п. 2.1. ПД України кваліфікується за ч. 1 ст. 126 КУпАП. 21 вересня 2023 року він звернувся в Регіональний центр ГСЦ МВС в Хмельницькій області з метою поновлення дії посвідчення водія, однак йому відмовили на тій підставі, що його посвідчення водія анульоване. Також йому повідомили, що в нього є непогашений штраф за травень 2023 року. У Відділі ДВС він отримав копію постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6923614 від 02.05.2023р. Вважає зазначену постанову незаконною. На порушення приписів КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015р. № 1395, інспектор поліції розглянув справу у його відсутності, не повідомив суть правопорушення, не роз`яснив його права, не заслухав його пояснення, не дослідив докази, не вручив копію постанови тощо. Він не отримував копію постанови, тому з вини інспектора поліції він був позбавлений можливості своєчасно оскаржити зазначену постанову. Також вказав, що інспектор поліції грубо порушив вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки не було жодної підстави для зупинки транспортного засобу. Зазначив, що про існування спірної постанови йому стало відомо лише 22 вересня 2023 року, коли він отримав її копію у Відділі ДВС, тому на підставі ч. 1 ст. 121 КАС просить поновити строк звернення до суду, скільки він ним пропущений з поважних причин

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що ГУНП в Хмельницькій області заперечує проти скасування постанови, оскільки вона винесена з дотриманням вимог КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію». Підтвердженням вчинення адміністративного правопорушення є відеофіксація з місця вчинення правопорушення, з якої вбачається, що позивач керував транспортним засобом без посвідчення водія. Інспектором Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Королівським Р.С. під час перевірки документів через інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» встановлено, що у ОСОБА_1 відсутнє право керування транспортними засобами. Також шляхом моніторингу офіційних веб-порталів «Судова влада України» і «Єдиний державний реєстр судових рішень» встановлено, що ОСОБА_1 постановою Мар`їнського районного суду Донецької області від 1 грудня 2020 року позбавлений права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Отже, ОСОБА_1 не мав посвідчення водія. Доводи позивача, що у період дії воєнного стану дозволено керувати з посвідченням водія, яке видано вперше та у яких закінчився термін дії, є необгрунтовними, оскільки воєнний стан введено з 24.02.2022р.. а з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що дворічний термін посвідчення водія закінчився в кінці 2021 року чи на початку 2022 року. При винесенні оскаржуваної постанови інспектор поліції діяв у межах повноважень, з дотриманням встановленої КУпАП процедури справи та правомірно виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Про відсутність порушень при розгляді справи свідчить відеозапис з нагрудного відео реєстратора, з якого вбачається, що ОСОБА_1 повідомлену про причину зупинки транспортного засобу, роз`яснено суть адміністративного правопорушення, ознайомлено його із правами. Крім цього, позивач під час розгляду справи не подавав жодних клопотань про відкладення розгляду справи. Однак інспектор поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення оголосив перерву для об`єктивного з`ясування обставин справи, а саме: наявності у позивача посвідчення водія, оскільки ОСОБА_1 пояснював, що у нього посвідчення водія ніхто не вилучав і воно знаходиться у нього вдома. І тому поліцейський надав позивачу час для пред`явлення посвідчення водія. Оскільки позивач не з`явився у призначений час, тому інспектором поліції була винесена постанова серії ЕАС № 6923614 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Як вбачається із відеофіксації розгляду справи про адміністративне правопорушення, при винесенні постанови інспектором ХРУП ГУНП в Хмельницькій області Королівським Р.С. вчинені всі необхідні дії, які передбачені нормами КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію». Зазначила також, що пунктами 1 та 4 ч. 1 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як перевірка документів та зупинення транспортного засобу

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області проти задоволення позову заперечила. Суду повідомила, що доказом порушення позивачем ПДР України є відеофіксація. 1 грудня 2020 року позивача постановою Мар`їнського районного суду Донецької області було позбавлено права керування транспортними засобами на строк 1 рік, отже, у позивача було відсутнє право керування транспортним засобом. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором поліції не допущено порушення процедури розгляду справи.

Представник відповідача (Хмельницького РУП ГУНП) в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 34).

Окрім того, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», «Олександр Шевченко проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що адміністративний позов слід задоволити.

Із ксерокопії оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення, що винесена старшим інспектором Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Королівським Р.С. 2 травня 2023 року, серія ЕАС № 6923614, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн., за те, що він, наче б то, 2 травня 2023 року о 9 год. 12 хв. в смт. Ярмолинцях, керуючи транспортним засобом, не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1. ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Ця обставина підтверджується копією постанови. Як вбачається із п. 9 Постанови позивач копію постанови не отримував (а.с. 8).

Судом встановлено, що копію постанови позивач отримав в приміщенні Ярмолинецького відділу ДВС 22 вересня 2023 року. Ця обставина підтверджується копією заяви позивача та копією постанови (а.с. 8, 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

А згідно припису ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 8 статті 79 КАС України передбачено, що докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Крім цього, пунктом № 30 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 8 липня 2020 року (справа № 463/1352/16-а) передбачено: Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Так, згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

По-перше.

Пунктом 1.3. ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1. "а" ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно п. 2.4. ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Судом встановлено, як вбачається із відеозапису, долученого до відзиву представником позивача, що працівник поліції підійшов до позивача, який сидів в автомобілі із пристебнутим ременем пасивної безпеки, та повідомив останньому про порушення ним ПДР України (ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки). При цьому поліцейський зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про національну поліцію" та п. 2.4. ПДР України мав підставу вимагати у водія пред`явити документи, передбачені п. 2.1. ПДР України.

Крім того, судом встановлено, що відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ч. 5 ст. 121 КУпАП, зокрема за порушення правил користування ременями безпеки.

Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Частиною 3 статті 35 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Підстави зупинки, передбачені в частині 1 і частині 2 статті 35 вказаного Закону є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають

А частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається із відеозапису, позивач був зупинений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», яка передбачає, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Водночас, працівником поліції не долучено до постанови по справі про адміністративне правопорушення, що винесена від 2 травня 2023 року серія ЕАС № 6923614, жодного належного і допустимого доказу, який би свідчив у правомірності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 вказаного Закону.

Так, ретельно переглянувши відеозапис, що долучений представником відповідача до матеріалів справи (а.с. 32), судом встановлено, що зупинка транспортного засобу під керуванням позивача 2 травня 2023 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» була неправомірною. Жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про порушення Правил дорожнього руху України позивачем ні до постанови серії ЕАС № 6923614, ні до матеріалів справи (відзиву) не долучено. Як вбачається із відеозапису, ОСОБА_1 сидить в автомобілі із пристебнутим ременем пасивної безпеки.

Отже, оскільки відповідачами належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачем ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП, тому і вимога інспектора поліції до позивача про пред`явлення посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії є неправомірною, а позивач, в свою чергу, не був зобов`язаний її виконувати, тому суд приходить до переконання про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Зазначена правова позиція узгоджується із правовою позицією, що відображена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17.

По-друге.

З диспозиції ч. 2 ст. 126 КУпАП вбачається, що відповідальність за цією нормою наступає саме за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Водночас, до відзиву представником відповідача не долучено жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 2 травня 2023 року о 09:12:35 в смт. Ярмолинцях по вулиці Пушкіна, 26, керував транспортним засобом Пежо Експерт р.н. НОМЕР_1 .

Ретельно дослідивши відеозапис, що міститься в матеріалах справи і долучений до відзиву (а.с. 32), суд приходить до висновку про відсутність на даному відеозаписі даних про керування позивачем транспортним засобом.

Згідно частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А частина 2 статті 73 КАС зазначає, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, суд визнає неналежним доказом відеозапис із відеореєстратора (а.с. 32), оскільки на ньому не зафіксовано керування ОСОБА_1 транспортним засобом Пежо Експерт 2 травня 2023 року о 09:12:35 в смт. Ярмолинцях по вулиці Пушкіна, 26,

По-третє.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні тощо.

При цьому також повинні враховуватися вимоги п. 6 розділу 2, п. 2 розділу 3 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що затверджена Наказом МВС України 18 грудня 2018 року № 1026, де зазначено, що під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відео реєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Відповідно до статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, з урахуванням наведеного, суд визнає неналежним і недопустимим доказом на підставі статті 73 та статті 74 КАС України відеозапис, що долучений представником відповідача до матеріалів справи, оскільки він суперечить ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію»; п. 6 розділу 2, п. 2 розділу 3 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що затверджена Наказом МВС України 18 грудня 2018 року № 1026, адже зазначений відеозапис не є безперервним.

Відповідно до припису частини 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксований в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак).

Судом встановлено, що постанова від 2 травня 2023 року серія ЕАС № 6923614 не відповідає вимогам ч. 3 ст. 283 КУпАП, оскільки в ній та додатках до неї не зафіксовано вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до п. п. 30, 31. Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 8 липня 2020 року (справа № 463/1352/16-а) Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень; оскаржувана постанова відповідача не містить опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи, до неї не додано жодних доказів, а також пояснень свідків, що свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

Пунктами 2 і 6 частини 1 статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Дослідивши відеозапис, суд приходить до переконання, що в порушення п.п. 2, 6 ч. 1 ст. 32 вказаного Закону працівником поліції не надано суду жодного належного і допустимого доказу, який би свідчив про те, що існує достатньо підстав вважати, що позивач вчинив або має намір вчинити правопорушення; і що зовнішні ознаки позивача чи його транспортного засобу або дії останнього дають достатні підстави вважати, що він причетний до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

У п.п. 35-37 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 8 липня 2020 року (справа № 463/1352/16-а) зазначено, що відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху. Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

Також судом встановлено, що закінчення розгляду справи про адміністративне правопорушення відбувалося у відсутності позивача в порушення вимог статті 279 КУпАП, про що свідчить копія постанови адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 2 травня 2023 року серія ЕАС № 6923614 (а.с. 8), а також відеозапис із відеореєстратора (а.с. 32). Судом встановлено, що інспектором поліції позивачу роз`яснено суть правопорушення, а також роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Водночас, судом встановлено, що позивач повідомив поліцейському адресу свого проживання: АДРЕСА_1 , а в п. 4 Постанові інспектор поліції зазначив адресу проживання позивача завідомо невірну АДРЕСА_2 . Це призвело до порушення прав позивача щодо можливості своєчасного отримання копії постанови та, в разі згоди, її виконання в добровільному порядку або оскарження.

Судом встановлено, що в порушення припису ч. 2 ст. 77 КАС України (в адміністративних справах про протиправність рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача) відповідач (його представник) не надав суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність винесеної постанови.

Так, під час розгляду справи судом, не знайшли свого підтвердження доводи позивача про не роз`яснення йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП, працівником поліції.

Посилання представника відповідача у відзиві на п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» в частині того, що поліція може перевіряти документи та зупиняти транспортні засоби до уваги не бере, адже зазначені приписи є загальною нормою. В той же час, спеціальною нормою є: п. 6 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», яка надає поліцейському право вимагати у водія пред`явлення документів лише у разі, якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення. Даних про те, що ОСОБА_1 був причетний до вчинення правопорушення, а також те, що його транспортний засіб міг бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення, відповідачем суду не надано. А зупинка транспортного засобу відповідно до вимог ст. 35 Закону повинна бути законною. Цього, як встановлено судом, поліцейським не дотримано.

Суд розцінює критично та відхиляє доводи представника відповідача у відзиві про те, що підтвердженням вчинення адміністративного проступку ОСОБА_1 є відеофіксація з місця вчинення адміністративного правопорушення, з якої вбачається, що позивач керував транспортним засобом без посвідчення водія, оскільки відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факт керування позивачем транспортним засобом. Крім цього, зупинка транспортного засобу відбулася в порушення ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Твердження представника відповідача про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно із постанови Мар`їнського районного суду Донецької області від 01.12.2020р. суд до уваги не бере, адже зі змісту вказаної постанови неможливо встановити, що саме ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності (а.с. 25-28).

Посилання представника відповідача у відзиві на законність дій інспектора поліції суд розцінює критично, адже під час судового розгляду достеменно встановлено про порушення поліцейським вимог ст. ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію» та вимог ст. ст. 279, 283 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскільки в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили, що вищевказана постанова інспектора Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Королівського Романа Сергійовича від 2 травня 2023 року серія ЕАС № 6923614 є правомірною, тому постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 2 травня 2023 року серія ЕАС № 6923614, винесену інспектором Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Королівським Романом Сергійовичем, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн., необхідно скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

У відповідності до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини та громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що постанова серії ЕАС № 6923614, яка винесена 2 травня 2023 року, отримана позивачем лише 22 вересня 2023 року, про що свідчить копія постанови та копія заяви позивача (а.с. 8, 10). Позивач звернувся до суду із позовом 27 вересня 2021 року, тобто через 5 днів після отримання копії постанови.

Таким чином, позивачу необхідно поновити строк для звернення до суду, оскільки він пропущений ним з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки позов задоволено, тому необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (29000, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 7, ) на користь позивача судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 9, 72-77, 121, 139, 241-246, 286 КАС України; статтею 19 Конституції України; ст. ст. 7, 245, 251, 268, 276, 277-2, 280 КУпАП,

вирішив:

Адміністративний позов задоволити повністю.

Поновити процесуальний строк позивачу, ОСОБА_1 , щодо оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, що винесена інспектором Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Королівським Р.С. 2 травня 2023 року, про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 2 травня 2023 року серія ЕАС № 6923614, винесену інспектором Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Королівським Романом Сергійовичем, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 126 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (29000, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 7, ) на користь позивача, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 23 жовтня 2023 року.

Суддя А.В. Кульбаба