Справа № 420/12793/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 05 червня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

1. Визнати протиправними дії Головного управління ДФС в Одеській області, в особі Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області, щодо невірного розрахунку вислуги років ОСОБА_1 та щодо не проведення розрахунку та виплати всіх сум, які належать ОСОБА_1 в день звільнення;

2. Зобов`язати Головне управління ДФС в Одеській області, в особі Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області (знеособленно):

внести відповідні зміни до наказу ГУ ДФС в Одеській області від 15.05.2023 №1-оДФС «про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 » та визначити що на день фактичного звільнення ОСОБА_1 вислуга років ОСОБА_1 у календарному обчисленні складає 25 (двадцять п`ять) років 08 (вісім) місяців 15 (п`ятнадцять) днів;

нарахувати та виплатити ОСОБА_1 : - одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 календарних років; - суму грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткових відпусток відповідно до ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він безперервно перебував на службі у податковій міліції з 28.08.1997 по 15.05.2023.

15.05.2023 Головою комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області Торубаровим І.Б. було винесено наказ №1-о-ДФС про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 у якому ним було зазначено, що: вислуга років за період роботи в органах податкової міліції на день звільнення у календарному обчисленні складає 25 років 04 місяці 06 днів. Вказані відомості не відповідають дійсності. Фактично ОСОБА_1 було звільнено з вини Головного управління ДФС в Одеській області лише 15.05.2023 на виконання рішення суду від 07.03.2023 по справі №420/160/23.

07 березня 2023 року Одеський окружний адміністративний суд по справі №420/160/23 прийняв рішення, яким частково задовольнив позов ОСОБА_1 та зобов`язав Головне управління ДФС в Одеській області в особі Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.12.2022 про звільнення 02.01.2023 з посади старшого слідчого першого відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління Фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Одеській області у запас Збройних Сил України за пунктом 64 п. «г» (через скорочення штатів) відповідно до положення про проходження служби рядовим i начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, та прийняти рішення по суті порушеного питання.

Весь час з 02.01.2023 по 15.05.2023 внаслідок протиправної бездіяльності Головного управління ДФС в Одеській області в особі Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області щодо нерозгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 26.12.2022 про звільнення 02.01.2023 позивач був старшим слідчим 1 ВРКП СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області і навіть 24.04.2023 Головою комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області Торубаровим І.Б. за №34/ДФС було надано у відповідь на адвокатський запит довідку від 24.04.2023 за №33/ДФС відповідно до якої: станом на 24.04.2023 вислуга років у календарному обчисленні ОСОБА_1 складає 25 років 07 місяців 28 днів. Також Головою комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області ОСОБА_2 було видано ОСОБА_1 заповнену трудову книжку у якій містяться відомості про те, що 26.08.1997 він був прийнятий на службу в органи податкової міліції та 02.01.2023 наказом ГУ ДФС в Одеській області від 15.05.2023 №1-о-ДФС звільнений з податкової міліції відповідно до ст.64 п. «г» (через скорочення штатів). Таким чином станом на 15.05.2023 (дата фактичного звільнення ОСОБА_1 ) вислуга років ОСОБА_1 у календарному обчисленні складає 25 років 08 місяців 15 днів, а не 25 років 04 місяці 06 днів, як помилково зазначено у наказі №1-о-ДФС від 15.05.2023. За проханням позивача адвокат Шкода В.М. 22.05.203 звернулась із адвокатським запитом щодо вірного розрахунку вислуги років та внесення відповідних змін до наказу №1-о-ДФС від 15.05.2023, але 26.05.2023 за №78/ ДФС Головою комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області ОСОБА_2 було направлено лист відповідно до якого: підстав для внесення змін до наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 15.05.2023 №1-о-ДФС «Про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 » та перерахунку вислуги років не вбачається.

Адвокат Шкода В.М. 17.05.203 звернулась із адвокатським запитом до Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області Торубарова І.Б. щодо, крім іншого: 1.Здійснити розрахунок та виплатити ОСОБА_1 у день звільнення одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 календарних років. 2.Направити поштою та на електронну пошту копію вищевказаного розрахунку. 3.Відповідно до ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 розрахувати та виплатити мені у день звільнення суму грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткових відпусток . Так, відповідно до листа ГУ ДФС в Одеській області №544/В/15-97-08-09 від 11.10.2021 невикористані ОСОБА_1 дні відпустки складають: за 2013 рік 21 доба, за 2014 рік 20 діб, за 2015 рік 26 діб, за 2017 рік 29 діб, за 2018 рік 29 діб. 5.Розрахувати та виплатити ОСОБА_1 у день звільнення інші виплати, які передбачені законодавством та провести повний розрахунок.

Від 15.05.2023 і до теперішнього часу розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП з позивачем проведено не було. Жодних виплат при звільнені не проведено. Не нараховано та не виплачено по теперішній час: - одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 календарних років. - суму грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткових відпусток Відповідно до ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991.

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Ухвалою судді від 12.06.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 858,88 грн.

Ухвалою від 16.06.2023 суддею прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку ст. 262 КАС України. Витребувано у Головного управління ДФС в Одеській області особові картки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за 2021, 2022 та 2023 роки.

26.06.2023 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання (вх.№ЕП/23527/23) ОСОБА_1 про витребування доказів.

Ухвалою суду від 11.07.2023 відмовлено у задоволенні заяви (вх..№ЕП/26001/23) (повторно 11.07.2023 вх.№ЕС/7208/23) ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи шляхом їх часткового надіслання на електронну адресу.

20.07.2023 до суду надійшли (вх..№24456/23) письмові пояснення голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області Торубарова І. з проханням відмовити у задоволенні позову, які по суті та за змістом є відзивом на позовні вимоги. У поясненнях вказано, що Державною фіскальною службою України було затверджено кошторис Головного управління ДФС в Одеській області на 2021 рік, який передбачав витрати на оплату праці за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» тільки на 1 півріччя 2021 року. Варто зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 № 761 «Про внесення змін в додаток 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», було виключено таку позицію, як ДФС. Тобто гранична чисельність працівників ДФС (та її територіальних органів) взагалі відсутня. Починаючи з 01.01.2022, Державною фіскальною службою України припинено виконання функцій органу виконавчої влади України. Штатний розпис посад не затверджений, фінансування відсутнє. Щодо внесення змін до наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 15.05.2023 № 1-о-ДФС то відповідач зазначає, що 26.04.2023 на розгляд Комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області надійшла заява ОСОБА_1 щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 у справі № 420/160/23. Безпосередньо у заяві ОСОБА_1 просить виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 у справі №420/160/23 та звільнити його 02 січня 2023 року відповідно до його ж рапорту від 26.12.2022. Таким чином, Комісією з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області, на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023 у справі № 420/160/23, було видано наказ Головного управління ДФС в Одеській області від 15.05.2023 № 1-0-ДФС, згідно з яким було звільнено ОСОБА_1 з 02.01.2023, на підставі його рапорту про звільнення від 26.12.2023. З урахуванням вищевикладеного, підстав для внесення змін до наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 15.05.2023 № 1-0-ДФС «Про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 » та перерахунку вислуги років не вбачається. Щодо нарахування та виплат ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, відповідач зазначає, що фактичний та у повному обсязі розрахунок з позивачем можливий за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України. Здійснення відповідних виплат можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок Державного бюджету України та не залежить від Комісії з реорганізації головного управління ДФС в Одеській області. Також відповідач зазначає, що Комісією 26.06.2023 було направлено лист до Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України з проханням затвердити кошторис на 2023 рік за КПК 3503010 (спеціальний фонд) по КЕКВ 2800. Станом на дату надання цих письмових пояснень відповідь не надходила кошторис не затверджений. Щодо надання особових карток ОСОБА_1 за 2021, 2022 та 2023, то наказом Національного агентства України з питань державної служби від 19.05.2023 №77-20 затверджено порядок форми Особової картки державного службовця. Враховуючи, що позивач проходив службу в Головному управлінні ДФС в Одеській області на підставі Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, ведення особової картки працівників податкової міліції не передбачалось.

05.09.2023 ухвалою суду витребувано у Головного управління ДФС в Одеській області інформацію та її документальне підтвердження щодо нарахованих та виплачених ОСОБА_1 грошових коштів відповідно до Наказу №1-о-ДПС від 15.05.2023.

13.09.2023 до суду надійшли (вх..№ЕП/36351/23) письмові пояснення ОСОБА_1 на подані відповідачем пояснення зазначаючи, що відповідачем не надано розрахунок належних йому при звільненні сум. Головне управління ДФС в Одеській області в своїх поясненнях не заперечує, що станом на 15.05.2023 вислуга років позивача у календарному обчисленні складає 25 років 08 місяців 15 днів, а не 25 років 04 місяці 06 днів, як помилково зазначено у наказі №1-0-ДФС від 15.05.2023 і не висловлює ніяких заперечень стосовно цього у своєму поясненні, але стосовно розрахунку та виплати належних позивачу при звільненні виплат посилається на те, що здійснення відповідних виплат нібито можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок Державного бюджету України та не залежить від Комісії з реорганізації ГУ ДФС в Одеській області. Розрахунок належних позивачу під час звільнення сум Головним управлінням ДФС в Одеській області не надається і відповідно інформація та її документальне підтвердження щодо нарахованих та виплачених ОСОБА_1 грошових коштів відповідно до Наказу №1-0- ДПС від 15.05.2023 теж не надається. Від 15.05.2023 (день звільнення) і до теперішнього часу розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП з позивачем проведено не було. Позивача не було повідомлено про нараховані суми належні працівникові при звільненні та не було ані письмово, ані усно повідомлено Головою комісії з реорганізації головного управління ДФС в Одеській області про нараховані суми. Жодних виплат при звільнені не проведено. Позивачу не нараховано та не виплачено по теперішній час: - одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 календарних років; - суму грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткових відпусток Відповідно до ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991.

12.09.2023 до суду надійшли (вх..№30814/23) письмові пояснення відповідача в яких він, на виконання вимог ухвали суду від 05.09.2023, зазначає, що Державною фіскальною службою України було затверджено кошторис Головного управління ДФС в Одеській області на 2021 рік, який передбачав витрати на оплату праці за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» тільки на 1 півріччя 2021 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 № 761 «Про внесення змін в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», було виключено таку позицію, як ДФС. Тобто гранична чисельність працівників ДФС (та її територіальних органів) взагалі відсутня. Здійснення відповідних виплат можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок Державного бюджету України та не залежить від Комісії з реорганізації головного управління ДФС в Одеській області.

Ухвалою суду від 21.09.2023 повторно витребувано від Головного управління ДФС в Одеській області інформацію та її документальне підтвердження щодо нарахованих та виплачених ОСОБА_1 грошових коштів відповідно до Наказу №1-о-ДПС від 15.05.2023.

03.10.2023 до суду надійшли (вх..№33610/23) письмові пояснення голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області ОСОБА_3 на виконання вимог ухвали суду віл 21.09.2023.

Ухвалою суду від 09.10.2023 відмовлено у задоволенні заяви (вх..№ЕС/11290/23 від 02.10.2023) ОСОБА_1 про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи та надання електронної копії матеріалів на електронну адресу.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

ОСОБА_1 з 28.08.1997 перебував на службі у податковій міліції та останньою посадою, яку він займав, була посада старшого слідчого першого відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Одеській області.

Згідно наказу Голови комісії з реорганізації ДФС України ОСОБА_4 від 31.01.2022 №1 «Про відпустку співробітнику податкової міліції» ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною тривалістю з 01 лютого 2022 року по 31 січня 2023 року.

26.12.2022 у зв`язку з повним скороченням Державної фіскальної служби України та на підставі того, що позивач має право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, ним було направлено рапорт Голові комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області ОСОБА_2 від 26.12.2022 про звільнення з 02 січня 2023 року з посади старшого слідчого першого відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Одеській області у запас Збройних Сил України за пунктом 64 п. «г» (через скорочення штатів) відповідно до положення про проходження служби рядовим i начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 та виконання усіх необхідних дій пов`язаних зі звільненням.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 по справі №420/160/23 було частково задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління ДФС в Одеській області в особі Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.12.2022 про звільнення 02.01.2023 з посади старшого слідчого першого відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління Фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Одеській області у запас Збройних Сил України за пунктом 64 п. «г» (через скорочення штатів) відповідно до положення про проходження служби рядовим i начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, та прийняти рішення по суті порушеного питання.

25.04.2023, після апеляційного перегляду, рішення суду у справі №420/160/23 набрало законної сили.

15.05.2023 Голова комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області ОСОБА_5 видав Наказ №1-о-ДФС «Про звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_1 » яким наказано вважати звільненим з посади та податкової міліції ДФС у запас Збройних Сил України на підставі ст. 64 п. «г» (через скорочення штатів) Положення про походження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, старшого слідчого першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Одеській області підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-110712), з 02 січня 2023 року (а.с.33).

Вказаним Наказом №1-о-ДФС встановлено, що вислуга років ОСОБА_1 за період роботи в органах податкової міліції на день звільнення у календарному обчисленні складає 25 років 04 місяці 06 днів (а.с.33).

Також, Наказ №1-о-ДФС містить вказівки про необхідність забезпечити у повному обсязі, за наявності бюджетних асигнувань, проведення всіх гарантованих при звільненні ОСОБА_1 виплат: грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; грошової компенсації за невикористану чергову відпустку за 2013 рік 21 доба, 2014 рік 20 діб, 2015 рік 26 діб, 2017 рік 29 діб, 2018 рік 29 діб. Вислуга для виплати грошової допомоги складає 25 років 04 місяці 06 днів.

З наданих до суду пояснень відповідача встановлено, що жодних розрахунків, виплат з ОСОБА_1 відповідно до Наказу №1-о-ДФС не здійснено через відсутність бюджетних асигнувань.

Позивач вважає, що відповідачем невірно обчислено вислугу років, а саме не враховано період часу з 02.01.2023 по 15.05.2023 день винесення Наказу, та вчиняються протиправні дії щодо не проведення з ним виплат гарантованих при звільненні.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи питання щодо протиправності дій Головного управління ДФС в Одеській області при винесенні Наказу №1-о-ДФС від 15.05.2023 в частині обрахування вислуги років, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №682-р передано Державній податковій службі функції з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС.

05 серпня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про перебування Головного управління ДФС в Одеській області в стані припинення. Починаючи з 01.01.2022, ДФС України припинено виконання функцій органу виконавчої влади України.

Повертаючись до обставин справи, сторонами не заперечується той факт, що з 02.01.2023 по 15.05.2023 Головне управління ДФС в Одеській області вже не здійснювало свою основну функцію реалізація державної податкової політики.

Сам ОСОБА_1 в своїй позовній заяві зазначає, що у зв`язку з повним скороченням Державної фіскальної служби України та на підставі того, що він має право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ, ним було направлено рапорт Голові комісії з реорганізації Головного управління ДФС в Одеській області ОСОБА_2 від 26.12.2022 про звільнення його з 02 січня 2023 року з посади.

Тобто, позивач прийняв рішення скористатися правом на отримання пенсійного забезпечення та повного звільнення з контролюючих органів 26.12.2022 та скерував відповідний рапорт з проханням звільнити його з 02.01.2023.

Однак, питання звільнення позивача стало спірним, та лише судовим рішенням було відновлено право позивача на звільнення з дня його волевиявлення про це - 02.01.2023.

Суд акцентує увагу на тому, що рішення суду у справі №420/160/23 щодо звільнення ОСОБА_1 на підставі написаного рапорту, виконано, відповідачем видано Наказ від 15.05.2023 про звільнення ОСОБА_1 з 02.01.2023.

Наразі суд не дає та не може давати оцінку порядку виконанню сторонами рішення суду по справі №420/160/23.

Суд лише виходить з того, що у спірний період, з 02.01.2023 по 15.05.2023 позивач не здійснював трудову або іншу суспільно корисну діяльність працівника ДФС.

Тобто, у спірний період ОСОБА_1 не здійснював трудову діяльність, не виконував свої основні посадові обов`язки старшого слідчого першого відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Одеській області.

В довідці від 24.04.2023 відповідач зазначив, що станом на 24.04.2023 вислуга років у календарному обчисленні складає 25 років 07 місяців 28 днів (а.с.15). Суд звертає увагу позивача на тому, що вказана довідка була складена відповідачем до набрання законної сили рішенням суду у справі №420/160/23 та винесеного Наказу про звільнення.

Вислуга років - це особливий вид спеціального стажу окремих категорій працівників, який передбачає пільгове пенсійне забезпечення у зв`язку з утратою професійної працездатності й виходом на пенсію до настання віку, який дає прав на пенсію за віком. Діючим законодавством передбачено чотири категорії працівників, які мають право не пенсію за вислугу років: - військовослужбовці, службовці та працівники органів внутрішніх справ; - працівники цивільної авіації та льотно-випробувального складу; - державні службовці, судді, працівники прокуратури і митних органів; - окремі категорії працівників та спеціалістів інших галузей народного господарства. Працівникам органів внутрішніх справ та поліції пенсія призначається за наявності певної вислуги років служби, зазвичай незалежно від віку, інколи - в сукупності з віком та іншими обставинами.

Спеціальний трудовий стаж це сумарна тривалість трудової та іншої суспільно корисної діяльності, виокремлена із загального стажу за її змістом або за умовами праці, в тому числі й кліматичними.

Підсумовуючи викладене, суд вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги ОСОБА_1 щодо внесення до Наказу від 15.05.2023 №1-о-ДФС змін шляхом додавання 4 місяців до його вислуги років.

Розраховуючи вислугу років ОСОБА_1 до 02.01.2023 відповідач діяв у спосіб та порядок визначений Законом, а отже протиправність в його діях відсутня.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про нарахування та виплату йому всіх сум при звільненні, суд зазначає таке.

Наказом №1-о-ДФС від 15.05.2023 Головне управління ДФС в Одеській області встановило право ОСОБА_1 на отримання виплат при звільненні: грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; грошової компенсації за невикористану чергову відпустку за 2013 рік 21 доба, 2014 рік 20 діб, 2015 рік 26 діб, 2017 рік 29 діб, 2018 рік 29 діб.

В наданих до суду поясненнях Головне управління ДФС в Одеській області не заперечує факт того, що розрахунок з ОСОБА_1 за Наказом №1-о-ДФС від 15.05.2023 не проведено, кошти не нараховано через відсутність відповідних бюджетних асигнувань.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17: під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Тобто, обов`язок роботодавця Головне управління ДФС в Одеській області, здійснити повний розрахунок з працівником в день його звільнення, є імперативним та не містить будь-яких виключень чи застережень.

При цьому, суд обґрунтовано виходить з того, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на отримання належних йому сум при звільненні, це не є підставою для позбавлення особи права на отримання коштів, виплата яких передбачена законом.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Такого ж висновку дотримується судова практика Верховного Суду (відповідний висновок у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі №825/874/17, який підлягає безумовному врахуванню судами нижчих інстанцій на підставі ч.5 ст.242 КАС України).

В свою чергу, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про відсутність правових підстав стверджувати, що відповідачем було правомірно не забезпечено позивачу нарахування та виплату грошових сум при звільненні через відсутність бюджетних асигнувань, що, у свою чергу, виключає існування правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у відповідній частині.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.07.2019 по справі №240/4911/18, від 05.02.2020 по справі № 825/565/17, від 30.04.2020 по справі № 140/2006/19, від 27.04.2021 по справі №380/1513/20.

Посилання Головного управління ДФС в Одеській області на неможливість проведення нарахування та виплати через відсутність фінансових ресурсів є помилковими, оскільки відсутність коштів в бюджеті не може обмежувати гарантоване право особи на отримання відповідних виплат.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Таким чином, доведеними та обґрунтованими є вимоги ОСОБА_1 щодо протиправності дій Головного управління ДФС в Одеській області, які полягають у не проведенні з ним розрахунку та виплати всіх належних йому при звільненні сум встановлених Наказом №1-о-ДФС від 15.05.2023.

При цьому, суд звертає увагу ОСОБА_1 про відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів щодо наявності в нього права на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток. Встановлено, що з 19.04.2021 ОСОБА_1 перебував у відпустці по догляду за дитиною.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки»).

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких підтверджень наявності у позивача на день звільнення невикористаних днів додаткової відпустки, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині плати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за дві позовні вимоги у сумі 1717,76 грн, по 858,88 грн кожна.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд, керуючись ст.139 КАС України, стягує з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір на користь позивача у розмірі 858,88 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління ДФС в Одеській області щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 всіх належних йому сум при звільненні.

Зобов`язати Головне управління ДФС в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2013 рік 21 доба, 2014 рік 20 діб, 2015 рік 26 діб, 2017 рік 29 діб, 2018 рік 29 діб.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 858,88 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач Головне управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул.. Семінарська, 5, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА