Справа № 420/15578/22
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/15578/22

Перша інстанція: суддя Пекний А.С.,

повний текст судового рішення

складено 27.03.2023, м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства «ТЕПЛОТРАНС» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року, у справі за адміністративним позовом керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури, в інтересах держави, в особі Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області до Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Приватного підприємства «ТЕПЛОТРАНС», про визнання рішення нечинним,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання незаконним та нечинним рішення Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 08 грудня 2021 року № 231 «Про встановлення тарифу на теплову енергію», яким встановлено тарифи на виробництво теплової енергії ПП «ТЕПЛОТРАНС» у розмірі 3184 грн 1 Гкал.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Приватним підприємством «ТЕПЛОТРАНС» подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким залишити без задоволення позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржуваним рішенням Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області встановлено тариф на теплову енергію, що виробляється ПП «Теплотранс», для її постачання КНП «Старокозацька районна лікарня», яка фінансується з бюджету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Тому, апелянт вважає, що у межах спірних правовідносин не порушено вимоги ЗУ «Про ціни і ціноутворення», так як оплата встановленого тарифу та виплата можливої компенсації різниці тарифів має у будь-якому випадку здійснюватися з одного місцевого бюджету.

Крім того, апелянт вважає, що у межах спірних правовідносин не порушено будь-яких інтересів держави, які мала б захищати прокуратура.

В свою чергу, прокуратурою подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як затверджений оскаржуваним рішенням тариф порушує вимоги ЗУ «Про теплопостачання».

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ПП «ТЕПЛОТРАНС» є юридичною особою, основний вид економічної діяльності якого є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (код КВЕД 35.30).

При цьому, свою діяльність ПП «ТЕПЛОТРАНС» здійснює на підставі ліцензій на виробництво та постачання теплової енергії від 22 грудня 2018 року № 1616/А-2018.

В свою чергу, ПП «ТЕПЛОТРАНС» виробляється і постачається теплова енергія на установках з використанням альтернативних джерел енергії - твердого палива, виготовленого з нетрадиційних джерел та видів енергетичної сировини - пелетів з лушпиння соняшника.

Між тим, ПП «ТЕПЛОТРАНС» 18 листопада 2021 року подано до Старокозацької сільської ради заяву від 16 листопада 2021 року № 37 про затвердження тарифів на постачання теплової енергії для потреб бюджетних установ та організацій з 01 січня 2022 року у сумі 3 184,00 грн за 1 Гкал. Разом з заявою надано калькуляцію розрахунку на виробництво та постачання теплової енергії, копії виданих третій особі ліцензій на виробництво та постачання теплової енергії, статутні документи суб`єкта господарювання.

З калькуляції розрахунку економічно обґрунтованого тарифу на виробництво та постачання теплової енергії для КНП «Старокозацька районна лікарня» вбачається, що витрати ПП «ТЕПЛОТРАНС» склали: прямі витрати - 1 614 636,07 грн; загальновиробничі витрати - 103 698, 62 грн; адміністративні витрати - 41 324, 19 грн.

Всього повна собівартість згідно з калькуляцією склала - 1 759 658,88 грн; плановий прибуток підприємства - 31 468,48 грн; вартість 1 Гкал склала 3 184,00 грн.

В свою чергу, 09 грудня 2021 року у виданні Газета «Слово Придністров`я» № 48 (11664) розміщено повідомлення про намір ПП «ТЕПЛОТРАНС» здійснити встановлення тарифу в розмірі 3184,00 грн за 1 Гкал на теплову енергію на опалювальний сезон 2022 року для бюджетних установ.

За наслідками розгляду поданих документів виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради прийнято рішення від 08 грудня 2021 року № 231 «Про встановлення тарифу на теплову енергію», яким встановлено тарифи на виробництво теплової енергії ПП «ТЕПЛОТРАНС» у розмірі 3184 грн 1 Гкал (без ПДВ).

Листом від 05 серпня 2022 року № 55-3594ВИХ-22 окружною прокуратурою повідомлено Старокозацьку сільську раду про виявлені порушення та про необхідність вжиття заходів реагування.

Старокозацька сільська рада листом від 12 серпня 2022 року за № 869 повідомила прокурора про нормативні та фактичні підстави прийняття рішення від 08 грудня 2021 року №231 «Про встановлення тарифу на теплову енергію».

Не погоджуючись із правомірністю рішення від 08 грудня 2021 року № 231 «Про встановлення тарифу на теплову енергію», прокуратура звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції ухвалено рішення про задоволення позовних вимог, так як оскаржуваним рішенням виконавчого комітету порушено вимоги ЗУ «Про теплопостачання», з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про теплопостачання» визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Згідно ч. 4 ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію для суб`єктів господарювання, що здійснюють її виробництво на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення встановлюються на рівні 90 відсотків діючого для суб`єкта господарювання тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. У разі відсутності для суб`єкта господарювання встановленого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення тарифи на теплову енергію встановлюються на рівні 90 відсотків середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів.

Згідно ч. 5 ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання», тарифи на виробництво теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення визначаються для суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, як різниця між тарифом на теплову енергію, встановленим відповідно до частини четвертої цієї статті, і тарифами на транспортування та постачання теплової енергії, що визначаються на рівні діючих для суб`єкта господарювання тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. У разі відсутності для суб`єкта господарювання встановлених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів тарифи на транспортування та постачання теплової енергії визначаються на рівні середньозважених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії.

Згідно ч. 11 ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання», для встановлення тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії суб`єкт господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, подає органу, уповноваженому встановлювати такі тарифи, заяву із зазначенням розміру тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті.

Згідно ч. 15 ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання», встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.

При цьому, Закон України «Про ціни і ціноутворення» визначає основні засади цінової політики і регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про ціни і ціноутворення», Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Згідно ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про ціни і ціноутворення», установлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.

Крім того, відповідно до п. 48 ч. 1 ст. 2 БК України, субвенції - міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

В свою чергу, ст. 97 БК України визначено трансферти, що надаються з Державного бюджету України місцевим бюджетам.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення Виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області «Про встановлення тарифу на теплову енергію» від 08 грудня 2021 року № 231.

В даному випадку, оскаржуваним рішенням встановлено тариф на теплову енергію, що виробляється ПП «Теплотранс» та доручено КНП «Старокозацька районна лікарня» здійснювати закупівлю теплової енергії у ПП «Теплотранс».

В свою чергу, Білгород-Дністровська окружна прокуратура, з метою захисту інтересів держави, звернулась до суду з позовом про скасування зазначеного рішення, вважаючи, що встановлений тариф є завищеним, а як наслідок затвердження відповідного тарифу є порушенням вимог ЗУ «Про теплопостачання».

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, у межах вимог та доводів апеляційної скарги ПП «Теплотранс», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії є регульованими.

При цьому, порядок встановлення тарифів на теплову енергію для суб`єктів господарювання, що здійснюють її виробництво на установках з використанням альтернативних джерел енергії врегульовано ч.ч. 4, 5 ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання».

Між тим, з аналізу відповідного порядку вбачається, що при виробництві теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, тариф розраховується на рівні 90 відсотків діючого для суб`єкта господарювання тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, або у випадку відсутності для суб`єкта господарювання встановленого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, тарифи встановлюється на рівні 90 відсотків середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів.

В свою чергу, як вбачається з оскаржуваного рішення, зібраних матеріалів у справі та наданих сторонами пояснень, Приватним підприємством «ТЕПЛОТРАНС» експлуатуються котельні, які використовують пелети з лушпиння соняшника, що є альтернативним джерелом енергії.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, станом на момент прийняття оспорюваного рішення виконавчого комітету сільської ради, розрахунок середньозваженого тарифу за 1 Гкал разом складає 1873,46 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що встановлення відповідачем тарифу у розмірі 3184 грн за 1 Гкал відбулось з порушенням вимог ч.ч. 4, 5 ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання».

В свою чергу, колегія суддів не приймає доводів про те, що встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.

В даному випадку, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що однією із державних гарантій, наданої суб`єктам господарювання, що надають житлово-комунальні послуги, при встановленні державних регульованих цін (тарифів) на такі послуги, є забезпечення відшкодування таким підприємствам різниці, яка утворилась в зв`язку із невідповідністю встановленого тарифу економічно-обґрунтованому розміру (вартості) такої послуги, та яка (різниця) має бути відшкодована за рахунок відповідного бюджету.

Тому, враховуючи встановлені ст. 15 ЗУ «Про ціни і ціноутворення» гарантії, колегія суддів не приймає доводів про те, що задоволення позовних вимог у даній справі спричинить неможливість виробництва теплової енергії та не забезпечить його рентабельності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Бюджетним кодексом України запроваджено механізми субвенцій, які перераховуються з державного бюджету місцевим бюджетам, зокрема, для покриття різниць у тарифах на житлово-комунальні послуги.

Враховуючи викладене, є правильними висновки суду першої інстанції про неправомірність та необґрунтованість оспорюваного рішення виконавчого комітету сільської ради, так як воно порушує вимоги ЗУ «Про теплопостачання».

З іншого боку, колегія суддів не приймає доводів апелянта, про те, що оплата теплової енергії, поставленої КНП «Старокозацька районна лікарня», та виплата компенсації, передбаченої ЗУ «Про ціни і ціноутворення», у будь-якому разі здійснюватиметься з місцевого бюджету, як на підставу для залишення без задоволення позовних вимог у даній справі, так як порушення вимог ЗУ «Про теплопостачання» є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що порушення формування тарифів на житлово-комунальні послуги є достатньою підставою для звернення прокуратури до суду з даним адміністративним позовом, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

При цьому, судом першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог порушень матеріального і процесуального права не допущено, а наведені в скарзі відповідача доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ТЕПЛОТРАНС» залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Приватне підприємство «ТЕПЛОТРАНС».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян