Справа № 280/3370/23
Суддя: Богатинський Богдан Вікторович
Дата ухвалення: 2023-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року Справа № 280/3370/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Богатинського Б.В. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач 2) в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування з 01.06.2022 року по 29.07.2022 року та невиплати в подальшому ОСОБА_1 , належної додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року.

2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належну додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, в період з 01.06.2022 року по 29.07.2022 року у розмірі 97 675,05 грн., відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року.

3. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невидачі речовою службою військової частини довідки про вартість речового майна виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня 2023 року, що належить до видачі ОСОБА_1 та невиплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідно до вимог Наказу Міністерства Оборони України від 29.04.2016 № 232.

4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 видати довідку про вартість речового майна виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня 2023 року, що належить до видачі ОСОБА_1 та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до вимог Наказу Міністерства Оборони України від 29.04.2016 № 232.

Стягнути солідарно у повному обсязі на користь позивача судові витрати, витрати на професійну правничу допомогу, за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Позовну заяву подано до суду представником позивача адвокатом Тивоненком Д.Р. (далі - представник позивача), на підтвердження повноважень наданий ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1007142 від 22.05.2023.

Позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з червня по липень 2022 року ОСОБА_1 не отримував передбачену йому додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення. При звільненні з військової служби грошова компенсація вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 не була виплачена. Такі дії (бездіяльність) позивач вважає протиправними. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 30 травня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач 2 01.06.2023 надав до суду відзив, у якому заперечує щодо позову наступних підстав. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Позивач з відповідним рапортом, а саме видачі довідки про вартість речового майна до командування військової частини НОМЕР_3 не звертався. Підтвердженням цього, також є рапорт начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_2 . Факт бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 позивачем необґрунтований та не доведений в законний спосіб, а отже дана вимога не підлягає задоволенню. Позивачем не наведено, в матеріалах справи відсутні переконливі фактичні обставини, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 - відмовити в повному обсязі.

09.06.2023 до суду надійшла відповідь на відзив відповідача 2. Позивач вважає, що факт бездіяльності військової частини НОМЕР_2 позивачем обґрунтований та доведений, а отже вимоги про видачу довідку про вартість речового майна виходячи із закупівельної вартості такого майна, виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, підлягають задоволенню. До моменту виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , ним подано рапорт на ім`я командира військової частини із проханням виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

27.06.2023 відповідачем 1 поданий до суду відзив на позовну заяву. Військова частина НОМЕР_1 вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Старшому солдату ОСОБА_1 додаткова винагорода передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у зазначений позивачем період, а саме з 01.06.2022 по 29.07.2022 виплачувалася наступним чином: з 01.06.2022 по 14.06.2022 року виплачено у розмірі - 53 333,33 грн.; з 15.06.2022 по 29.07.2022 виплачено у розмірі - 42 064, 52 грн. Винагорода у розмірі 100 тис. грн зберігається під час відпустки за станом здоров`я після лікування за умови дотримання таких факторів як прив`язка поранення до «тяжкого». Абз. 3 п. 7 окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 визначено - у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень також включати військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. Керівникам військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України при наданні рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію. каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікувальному закладі (в тому числі закордонному) одночасно надавати медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 грн за час цієї відпустки. У довідці військово-лікарської комісії виданої 08.06.2022 №1347 відсутній медичний висновок про ступінь важкості поранення, відповідно до якого командиром військової частин НОМЕР_1 було б прийнято рішення щодо виплати винагороди у розмірі 100 000 грн. за час відпустки позивача. Позивач жодного разу не звертався з рапортом (письмовою заявою), з приводу надання роз`яснення щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. за період перебування у відпустці за станом здоров`я. Військова частина НОМЕР_1 щодо ОСОБА_1 , діяла виключно у правовому полі, сумлінно дотримуючись вимог законодавства, його права не порушувала, у задоволенні його позову до військової частини НОМЕР_1 просить відмовити повністю.

29.06.2023 судом отримана відповідь на відзив, у якій позивач доводи відповідача 1 вважає безпідставними з такого. Відповідно до Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №815 від 13.06.2022, старший солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 о 18:00 год. у складі зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_2 , знаходячись поблизу населеного пункту Золота Нива, Донецької області, під час захисту України від загарбників, одержав мінно-вибухову травму, черепно-мозкову травму, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості. Згідно з п. 3 Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, затвердженим Наказом МОЗ України 04.07.2007 №370, до тяжких травм відносяться за характером отриманих ушкоджень: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма; перелом черепа; внутрішньочерепна травма важкого і середньоважкого ступеня тяжкості. Поранення отримане 10.05.2022 ОСОБА_1 є тяжким. Позивач не може зазнавати несприятливих наслідків за неналежне виконання посадовими особами гарнізонної військово-лікарської комісії у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» своїх обов`язків, а саме не вказання у довідці ВЛК №1347 від 08.06.2022 про ступінь тяжкості поранення.

Ухвалою суду від 28 липня 2023 року подальший розгляд адміністративної справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 08 вересня 2023 року о 14:30 год. Судом витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені:

- довідку щодо нарахованої та/або виплаченої позивачу додаткової винагороди відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року у спірному періоді з 01.06.2022 року по 29.07.2022 року,

- детальний розрахунок нарахованої та/або виплаченої позивачу додаткової винагороди відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року (з відображення суми, яка береться до розрахунку; кількості днів, які враховані відповідачем за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після поранення),

- відомості щодо перебування позивача у спірному періоді з 01.06.2022 року по 29.07.2022 року на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після поранення, перебування на службі у розташуванні військової частини.

15.08.2023 відповідачем 1 надані до суду додаткові докази на виконання ухвали.

31.08.2023 відповідач 1 подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

04.09.2023 відповідач 2 надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

08.09.2023 представником позивача заявлене клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 08 вересня 2023 року відкладене підготовче засідання на 22 вересня 2023 року - 15-30 год.

11.09.2023 відповідач 1 подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

12.09.2023 представником позивача надані додаткові письмові пояснення, у яких повідомлено, що командування військової частини НОМЕР_1 , своїми діями (бездіяльністю), незаконно позбавила позивача з червня по липень 2022 року додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, на загальну суму 97 675,05 грн.

22 вересня 2023 року учасники справи звернулись до суду з клопотаннями про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 22 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначене судове засідання на 06 жовтня 2023 року о 15:00 год.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2023 року відкладено судове засідання на 13 жовтня 2023 року - 15-30 год.

13 жовтня 2023 року учасники справи звернулись до суду з заявами про розгляд справи без участі представників.

Представником позивача у заяві від 13.10.2023 повідомлено суду, що позивач відмовляється від позовних вимог в частині:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невидачі речовою службою військової частини довідки про вартість речового майна виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня 2023 року, що належить до видачі ОСОБА_1 , та невиплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідно до вимог Наказу Міністерства Оборони України від 29.04.2016 № 232.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 , видати довідку про вартість речового майна виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня 2023 року, що належить до видачі ОСОБА_1 , та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до вимог Наказу Міністерства Оборони України від 29.04.2016 № 232.

Представник позивача зазначає, що відповідач 2 сплатив позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Враховуючи подані заяви учасників справи та у відповідності до положень ч.3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом подальший розгляд справи здійснений у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 20.10.2023 заяву представника позивача задоволено та закрито провадження у справі щодо частини позовних вимог до відповідача 2, відтак позовні вимоги у частині щодо грошової компенсації вартості за неотримане речове майно судом не розглядаються.

Стосовно доводів відповідачів про пропуск позивачем строку звернення до суду з цією позовною заявою, суд роз`яснює таке.

Згідно ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 1 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022 року).

Суд враховує, правові висновки Верховного Суду викладені в постанові від 03 серпня 2023 року у справі № 280/6779/22, так, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 та інших справах за подібних правовідносин. Застосування такого підходу судом касаційної інстанції є сталим та послідовним. Також слід врахувати висновки про подовження на підставі пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України строків, визначених статтею 233 цього Кодексу, на строк дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Таким чином, враховуючи дію карантину до 30.06.2023, позов поданий у строк встановлений законом.

На підставі матеріалів справи, судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №815 від 13.06.2022, старший солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 о 18:00 год. у складі зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_2 , знаходячись поблизу населеного пункту Золота Нива, Донецької області, під час захисту України від загарбників, одержав мінно-вибухову травму, черепно-мозкову травму, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості.

Після поранення, відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5230, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 11.05.2022 по 15.05.2022 в КП «ДОКЛ ім. Мечнікова «ДОР».

Відповідно до Виписного епікризу №5921, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» з 16.05.2022 по 24.05.2022.

В період з 24.05.2022 по 08.06.2022 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «Київська міська клінічна лікарня №18», згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2239.

Довідкою військово-лікарської комісії виданої Національним військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь» від 08.06.2022 року №1347, на підставі статті 24 графи II Розкладу хвороб визначено, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Згідно даної довідки ОСОБА_1 , встановлено діагноз: стан після МВТ (10.05.2022), ОЧМГ, забій головного мозку середнього ступеню важкості. Стан після операції (11.05.2022): кістково-пластична трепанація правої тім`яної ділянки, лівобічної пірамідної недостатності, астенічний синдром з явищами органічного галюцинозу та легким когнітивним зниженням.

09.06.2022 старший солдат ОСОБА_1 повернувся до розташування в/ч НОМЕР_1 після лікування, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2022 №167.

15.06.2022 року старший солдат ОСОБА_1 вибув у відпустку за станом здоров`я на 30 календарних днів, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2022 №166.

15.07.2022 старший солдат ОСОБА_1 прибув з відпустки за станом здоров`я та цього ж дня вибув на лікування, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2022 №198.

Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3811, ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування в КНП «Міська лікарня №6» ЗМР з 15.07.2022 по 29.07.2022.

Згідно Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2022 №212, старшого солдата ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 31.07.2022.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо ненарахування та невиплати збільшеної додаткової грошової винагороди у спірному періоді, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.

Відповідно до частини 1 статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно з частинами 1, 3, 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 від 30.08.2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - постанова КМУ №704), яка набрала чинності з 01.03.2018 року.

Пунктом 2 постанови КМУ №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 постанови КМУ №704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Пунктом 8 постанови КМУ №704 установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

На виконання постанови КМУ №704 наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (надалі - Порядок №260), який застосовується з дня набрання чинності постановою КМУ №704.

Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 8 розділу I Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Згідно з положеннями пункту 14 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування приписано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022 та №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, від 01.05.2023 № 254/2023 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 №1146, яка застосовується з 01.09.2022) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Судом встановлено, що позивач одержав мінно-вибухову травму, черепно-мозкову травму, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості, 10.05.2022 о 18:00 год. у складі зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_2 , знаходячись поблизу населеного пункту Золота Нива, Донецької області, в результаті обстрілу під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку Збройних Сил Російської федерації на території Донецької області.

Діагноз та постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): стан після МВТ (10.05.2022), ОЧМГ, забій головного мозку середнього ступеню важкості, стан після операції (11.05.2022): кістково-пластична трепанація правої тім`яної ділянки, лівобічної пірамідної недостатності, астенічний синдром з явищами органічного галюцинозу та легким когнітивним зниженням.

Щодо твердження відповідача як підставу для невиплати збільшеного розміру додаткової винагороди за період перебування у відпустці для лікування - відсутність у довідці ВЛК медичного висновку про тяжкість поранення позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з абз.4 п.1 Постанови №168 умовою для виплати додаткової винагороди є перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

При цьому, обґрунтовуючи правомірність своїх дій в частині не виплати позивачу грошової винагороди, відповідач посилається на відсутність саме у довідці ВЛК від 08.06.2022 №1347, медичних висновків про ступінь важкості.

З цього приводу суд зазначає, що нормативно-правовим актом, який визначає порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи у Збройних силах України є Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від14.08.2022 №402 (далі - Положення).

Згідно з п.2.1. Положення, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Згідно з п.6.11. Положення, постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

При цьому, форма та зміст згаданої довідки ВЛК встановлені додатком 4 до Положення. Встановленою законодавством формою довідки ВЛК не передбачено вказання у ній відомостей про потребу військовослужбовця в лікуванні та про ступінь тяжкості отриманої травми.

Підпунктом в п.20.3 Положення встановлено виключний перелік повноважень ВЛК при винесенні постанови в частині визначення, чого потребує військовослужбовець за результатами медичного огляду. Даним підпунктом не передбачено винесення ВЛК постанови про потребу у відпустці для лікування після тяжкого поранення. Водночас, ВЛК наділена повноваженням визначати потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я на визначену нею кількість календарних днів.

З наведеного слідує, що наявне протиріччя у юридичних формулюваннях між Постановою №168, яка передбачає відпустку для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК та Положенням, яке передбачає можливість ВЛК виключно визначити потребу у відпустці лише за станом здоров`я.

В той же час, потреба у лікуванні під час відпустки встановлюється лікувальним закладом, в якому проходило стаціонарне лікування.

Так, всі надані позивачем виписки, епікризи та виписні епікризи щодо лікування у вказаний період містять розділ щодо лікувальних рекомендації, в якому перераховано конкретні види лікування, необхідні для застосування після закінчення стаціонарного лікування, а тому суд доходить висновку, що всі надані за станом здоров`я відпустки фактично були відпустками для лікування, оскільки рекомендації щодо лікування передбачалися після кожної виписки з медичних закладів, які передували таким відпусткам.

Окрім того, варто звернути увагу, що відповідно до п.11 ст.10-1 Закону №2011-XII, у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання.

Таким чином, Закон, що є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили відносно як Постанови №168, так і Положення, містить формулювання відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії, в той час як ВЛК формально позбавлена права виносити постанови про потребу військовослужбовця саме у такій відпустці.

Закон №2011-ХІІ, Постанова №168 та Положення містять різні юридичні формулювання одного й того самого терміну - відпустки за станом здоров`я для лікування поза умовами стаціонару, а всі заперечення відповідача зводяться виключно до формалізованого підходу у визначенні зазначених понять.

Крім цього, суд звертає увагу, що згідно п.9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від07.06.2018 №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Тобто, у вищенаведеному випадку законодавство ототожнює поняття відпустка для лікування у зв`язку з хворобою та відпустка за станом здоров`я. Також слід вказати, що Постанова № 168 за своєю правовою природою не є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правові відносини у сфері охорони здоров`я, оскільки предметом правового регулювання даної постанови є фінансове забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій осіб. А тому вжите у Постанові № 168 формулювання відпустка для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії має бути трактовано установою (військовою частиною), що приймає рішення про таку відпустку лише з урахуванням спеціального законодавства у сфері охорони здоров`я, яке, в свою чергу такого виду відпустки не передбачає.

Отже, єдиний вид відпустки, рішення про потребу в якій може прийняти ВЛК - відпустка за станом здоров`я, передбачена Положенням, є тотожним за своїм юридичним змістом відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, передбаченій Постановою №168.

Відповідно, перебування особи у відпустці за станом здоров`я за постановою ВЛК, якщо такій відпустці передувало лікування у стаціонарному закладі у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини із визначенням лікувальним закладом подальших лікувальних рекомендації на час перебування у відпустці, є підставою для включення такої особи до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, на підставі абз.4 п.1 Постанови №168.

Відповідно до положень Наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 «Про затвердження Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості» до тяжких травм відносяться, зокрема, за характером отриманих ушкоджень: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма; перелом черепа; внутрішньочерепна травма важкого і середньоважкого ступеня тяжкості.

Так, суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься свідоцтво про хворобу №2993 від 14.12.2022, у якому зазначено, що згідно Наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 - поранення важкого ступеня, п. 12 - діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: наслідки вогнепального осколкового проникаючого сліпого радарного поранення (10.05.2022) головного мозку з вхідним отвором у правій тім`яній ділянці голови, забою головного мозку ІІ ступеню з вогнищем забою в правій тім`яній ділянці, перелому тім`яної кістки операції (11.05.2022) - хірургічної обробки сліпого радарного вогнепального поранення, кістково-пластичної трепанації тім`яної кістки праворуч, видалення гострої внутрішньо- мозкової гематоми правої тім`яної частку видалення сторонніх тіл правої тім`яної частки уламків кісток, пластики твердої мозкової оболонки ауготканинами, у вигляді стійкого вираженого цефалгічного синдрому, краніодефекту загальною площею - 35.02 см2, зміцнілих післяопераційних рубців.

Наведене повністю спростовує доводи відповідача.

Посилання відповідача на окреме доручення Міністра оборони України суд вважає недоречним, оскільки останнє не є нормативно-правовим актом та не може мати вищу юридичну силу, а ніж Закони та підзаконні нормативно правові-акти.

Матеріалами справи (епікризами, виписками, довідками) підтверджується, що позивач перебував на лікуванні у спірні періоди та різних закладах охорони здоров`я у зв`язку з отриманням тяжкої травми 10.05.2022, а також на підставі відповідних висновків ВЛК та за результатами обстеження спеціалістами потребував відпустки за станом здоров`я.

На витребування суду до матеріалів справи відповідачем надана довідка виплачених основних та додаткових видів грошового забезпечення, додаткова винагорода виплачена позивачу в розмірі за червень 67 333,33 грн., за липень - 30 000 грн.

Відповідачем на виконання ухвали суду поданий також детальний розрахунок виплаченої грошової винагороди передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року розвіднику 3 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_1 з 01 червня 2022 року по 29 липня 2022 року:

- грошова винагорода за час перебування на лікуванні після отриманого раніше поранення за період з 01.06.2022 року по 09.06.2022 року (9 днів з розрахунку 100 000,00 грн. на місяць) в сумі 30 000,00 грн.,

- грошова винагорода за час виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 10.06.2022 року по 14.06.2023 року (5 днів з розрахунку 100 000,00 грн. на місяць) в сумі 23 333,33 грн.,

- грошова винагорода за час перебування у відпустці за станом здоров`я в період з 15.06.2022 року по 14.07.2022 року (30 днів з розрахунку 30 000,00 грн. на місяць) в сумі 29548,39 грн.,

- грошова винагорода за час перебування на лікування в період з 15.07.2022 по 29.07.2022 року (15 днів з розрахунку 30 000,00 грн. на місяць) в сумі 12 516,13 грн.

З наданих документів, встановлено, що додаткова винагорода виплачена позивачу у період червень-липень 2022 року з розрахунку 100 000 грн. та 30 000 грн.

Проте, враховуючи наведені вище положення нормативно-правових актів та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач має право на нарахування та виплату йому додаткової винагороди з розрахунку 100000,00 грн. на місяць, як такий, що отримав поранення 10.05.2022 (травму), пов`язане із захистом Батьківщини, за всі періоди перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), оскільки лікування пов`язане саме з отриманим пораненням (травмою) 10.05.2022, та за всі періоди перебування у відпустці для лікування після цього ж тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК, тому відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо здійснення таких виплат.

Доказів протилежного або виплати додаткової винагороди у належному розмірі за вказані періоди відповідачем не надано.

Враховуючи висновок суду, про протиправність бездіяльності щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у повному обсязі, суд вважає за необхідне, зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди у спірних періодах.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд звертає увагу, що стягнення з відповідача недоплаченої частини додаткової винагороди у конкретно визначеній сумі можливе лише в разі, якщо такий розмір допомоги був нарахований, але протиправно не виплачений.

Разом з тим, відповідачем не було проведено нарахування додаткової винагороди в повному обсязі, а тому належним способом поновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу належну додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, в період з 01.06.2022 по 29.07.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу приписів Закону України «Про судовий збір», такі витрати відсутні.

У позовній заяві представник позивача також зазначає суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи додано копії:

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001616 від 29.03.2018,

- ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1007142 від 22.05.2023,

- договору про надання професійної правничої допомоги від 02.02.2023 №02/02,

- переліку та вартості послуг за договором від 22.05.2023,

- акту №1 надання послуг до договору від 24.05.2023.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 6 статті 134 КАС України, в разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 7 статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до положень статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Як вже зазначено судом вище, відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, розмір понесених витрат на правничу допомогу адвоката визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботи.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 по справі №810/2760/17.

В підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати до матеріалів справи розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17.

Відповідно до наданих копій документів, адвокатом надані наступні послуги:

- консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку, у тому числі: проведення двох зустрічей з клієнтом, попереднє вивчення та аналіз наданих клієнтом документів, добірка та аналіз норм чинного законодавства щодо спірних правовідносин, вивчення судової практики Верховного Суду (ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: «Висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права»), формування висновку щодо можливості захисту прав клієнта у судовому порядку - 3 (три) год. - 1 000,00 грн.,

- складання адвокатського запиту, адресованого військовій частині НОМЕР_2 - 2 (дві) год. - 1 000,00 грн.,

- складання адвокатського запиту, адресованого військовій частині НОМЕР_1 - 2 (дві) год. - 1 000,00 грн.,

- складання адвокатського запиту, адресованого Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України - 2 (дві) год. - 1 000,00 грн.,

- складання повторного запиту, адресованого військовій частині НОМЕР_2 - 2 (дві) год. - 1000,00 грн.,

- складання адміністративного позову (подається в Запорізький окружний адміністративний суд (далі - Суд), позивач - Клієнт, відповідач - військові частини НОМЕР_2 , НОМЕР_1 ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (далі - позовна заява) - 4 (чотири) год. - 4 000,00 грн.,

- складання клопотання про витребування доказів (подається в Запорізький окружний адміністративний суд (далі - Суд) - 1 (одна) год. - 1 000,00 грн.,

- підготовка до подачі позову до канцелярії Суду через підсистему «Електронний суд», у тому числі: роздрукування, добірка та сканування письмових доказів для додавання, завіряння копій документів 2 (дві) год. - 1 000,00 грн.,

- представництво інтересів Клієнта у Суді в одному судовому засіданні, незалежно від тривалості засідання та його виду (підготовче засідання, судове засідання) - 2 000,00 грн.

Досліджуючи надані представником позивача документи, суд зазначає, що дані документи містять посилання на вказану адміністративну справу, яка розглядалась судом.

За вимогами ч. 6,7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що позовна заява складена представником позивача є невеликого обсягу, засідання у справі проводились у порядку письмового провадження.

Крім того, позивачем не конкретизовано та необґрунтовано витрачений час на надання послуг правничої допомоги, не деталізовано, які роботи проведені адвокатом в рамках надання таких послуг, суд звертає увагу, що документи складені представником позивача у рамках розгляду цієї справи не є великого обсягу та представник позивача не потребував значного часу та зусиль для їх складання, як це зазначено у наданих документах адвокатом.

Суд вказує, що відповідно до позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 810/4749/15, підкреслено на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що попереднє опрацювання матеріалів та судової практики не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону № 5076-VI. Відповідно, здійснення вказаних видів роботи не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.

Вивчення документів та нормативних актів є невід`ємною частиною роботи щодо складання позовної заяви, а тому охоплюються саме витратами, понесеними на складання позову.

Також не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1,19 Закону № 5076-VI, роздрукування та сканування документів, тому не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.

Таким чином, враховуючи не складність справи, відсутність значного обсягу послуг наданих адвокатом, заявлена вартість послуг на правничу допомогу 13 000,00 грн. є завищеною.

Судом враховується, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумним та виправданим, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийняте рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому, судом враховано, що сама по собі справа не є складною, а спірні правовідносини такими, що не вимагали ретельної підготовки та вивчення значного обсягу документів, а тому, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної роботи, а також не потребувала витрат адвокатом значного обсягу часу при представництві інтересів позивача при розгляді цієї справи.

В даному випадку, зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. є не співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати з 01.06.2022 по 29.07.2022 ОСОБА_1 , належної додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належну додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, в період з 01.06.2022 по 29.07.2022, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.).

В задоволенні решти вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ),

Відповідач 1 - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ),

Відповідач 2 - Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Повне судове рішення складено 20.10.2023.

Суддя Б.В. Богатинський