Справа № 160/22146/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову про залишення позовної заяви без розгляду

та залишення позовної заяви без руху

19 жовтня 2023 року Справа № 160/22146/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро клопотання представника Державної установи «Центр пробації» Волощенко Наталії Вікторівни про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

30.08.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації», в якій позивач з урахуванням позову на виконання вимог ухвали суду від 04.09.2023 року просить суд:

- визнати бездіяльність Державної установи «Центр пробації» щодо затримки в розрахунку під час звільнення та не нарахування усіх належних сум, а саме компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 - протиправною;

- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» здійснити розрахунок усіх належних сум при звільненні, а саме компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 , яка звільнилась 01.05.2023 року,

- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку усіх належних сум при звільненні, а саме компенсації за належні до видачі предмети речового майна, з дати звільнення - 01.05.2023 року по день прийняття рішення по справі на користь позивача, з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Означені позовні вимоги вмотивовані протиправною бездіяльністю Державної установи «Центр пробації» щодо затримки в розрахунку під час звільнення та не нарахування усіх належних сум, а саме компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 .

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2023 року зазначена вище справа розподілена та 31.08.2023 року передана судді Пруднику С.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.

У встановлений ухвалою суду від 04.09.2023 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. Витребувано у Державної установи «Центр пробації»: засвідчені належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копію наказу про прийняття ОСОБА_1 на службу; копії наказів про присвоєння спеціальних звань ОСОБА_1 ; довідку про розмір середнього заробітку (грошового забезпечення) ОСОБА_1 за період часу з 01.12.2022 року по день звільнення; довідку про заробітну плату (грошове забезпечення) за період часу з 01.12.2022 року по день звільнення; копію особової справи ОСОБА_1 ; копію послужного списку ОСОБА_1 ; відомості (інформацію у вигляді довідки) коли саме з ОСОБА_1 було проведено остаточний розрахунок при звільненні; інші докази та документи, які на думку відповідача мають значення для вирішення цієї справи; письмові та вмотивовані пояснення чи зверталася ОСОБА_1 із рапортом щодо отримання компенсації за належні до видачі предмети речового майна (в разі звернення подати засвідчену належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копію такого рапорту); письмові та вмотивовані пояснення щодо нарахування та виплати суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку усіх належних сум при звільненні, а саме компенсації за належні до видачі предмети речового майна, з дати звільнення - 01.05.2023 року. Витребувано у ОСОБА_1 : письмові докази щодо отримання нею заробітної плати на день звільнення (або після дня звільнення); письмові та вмотивовані пояснення щодо подання (неподання) рапорту задля отримання компенсації за належні до видачі предмети речового майна; письмові та вмотивовані пояснення щодо строку звернення до суду із позовною заявою щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку усіх належних сум при звільненні, коли саме отримана заробітна плата? Судом зобов`язано витребувані докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (; ) ) у строк до 20.10.2023 року. Судом попереджено Державну установу «Центр пробації» та ОСОБА_1 про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.

Представником Державної установи «Центр пробації» Волощенко Наталії Вікторівни до суду подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Аргументи даного клопотання зводяться до наступного.

Відповідно до наказу Державної установи «Центр пробації» від 20.02.2023 року № 161/к майора внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) 27.02.2023 року. Слід зазначити, що позивач проходила публічну службу, тому для звернення до адміністративного суду у спірній справі встановлюється місячний строк, відповідно до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Отже, позивачем пропущений місячний строк звернення до суду. Тобто, позивача звільнено зі служби 27.02.2023 року і на момент звільнення позивач була обізнана про не виплачену грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна. З позовною заявою до суду позивач звернулася 25.08.2023 року, тобто майже через шість місяців після звільнення зі служби. Крім того, позивачем не подана заява про причини пропуску строку звернення до суду. На підтвердження своєї позиції відповідач посилається на практику Верховного Суду по справах №540/2001/21 та №560/8394/21.

Дослідивши вищевказане клопотання та матеріали справи, та, надаючи правову оцінку встановленим обставинам, зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим частиною 5 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

У той же час, статтею 240 КАС України визначено підстави, за яких позовна заява залишається без розгляду, зокрема: з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу (п. 8 ч. 1 вказаної статті).

Так, статтею 123 КАС України регламентовано наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, серед яких є зокрема і залишення позовної заяви без розгляду у випадку якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними (ч.3 вказаної статті) та якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважним (ч.4 зазначеної статті).

Тобто, для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду необхідні такі умови: позивачем, після відкриття провадження, не подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними; висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважним.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в ухвалі суду від 22.09.2023 року зазначено, що з матеріалів адміністративного позову порушень строків, передбачених статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається.

Визначаючись щодо наявності або відсутності підстав для залишення позовної заяви без розгляду або без руху (з урахуванням положень ст. 123 КАС України), суд зазначає таке.

У межах даної позовної заяви позивачем заявлено вимоги про визнання бездіяльності Державної установи «Центр пробації» щодо затримки в розрахунку під час звільнення та не нарахування усіх належних сум, а саме компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 - протиправною; зобов`язання Державної установи «Центр пробації» здійснити розрахунок усіх належних сум при звільненні, а саме компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 , яка звільнилась 01.05.2023 року, зобов`язання Державної установи «Центр пробації» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку усіх належних сум при звільненні, а саме компенсації за належні до видачі предмети речового майна, з дати звільнення - 01.05.2023 року по день прийняття рішення по справі на користь позивача, з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

За змістом ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про пробацію» права, обов`язки, відповідальність, правовий та соціальний захист персоналу органу пробації визначаються Законом України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та цим Законом.

Згідно з ч. 5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року №578 затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби; норми забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - Порядок №578), за приписами пункту 2 якого речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.

Згідно з п. 27 Порядку №578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

При цьому відповідно до п. 28 Порядку №578 у разі звільнення особи рядового і начальницького складу із служби у запас Збройних Сил їй видається речовий атестат, копія якого додається до особової справи. Якщо протягом 12 місяців після звільнення така особа буде прийнята на службу до Державної кримінально-виконавчої служби, до її речового забезпечення зараховуються раніше отримані предмети речового майна особистого користування, а строк носіння предметів продовжується на період від дня звільнення до дня прийняття на службу.

Разом з цим п. 23 Порядку №578 передбачено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", державної установи "Центр пробації" відповідно до їх закупівельної вартості.

З наведеного суд доходить висновку, що грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується після звільнення зі служби та на підставі заяви, а отже речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю.

Відтак речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням).

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19, в якій вирішувалось питанням наявності чи відсутності підстав для застосування статей 116, 117 КЗпП України у разі невиплати (несвоєчасної виплати) військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Враховуючи визначену правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у ст. 122 КАС України і ч. 5 цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.06.2022 року у справі №540/2001/21, від 27.02.2023 року по справі №560/8394/21.

Із наведеного слідує, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, зокрема, невиплати позивачу компенсації за неотримане речове майно, а тому під час обчислення строку звернення до суду із даним позовом застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону.

З матеріалів позовної заяви судом встановлено, що відповідно до наказу Державної установи «Центр пробації» від 20.02.2023 року № 161/к майора внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) 27.02.2023 року та саме з моменту звільнення позивач був обізнаний про виникнення у відповідача обов`язку з приводу проведення розрахунку грошової компенсації за неотримане речове майно після звільнення.

Таким чином, кінцевим днем звернення до суду було 29.03.2023 року, натомість позивач з вернулася з даним позовом лише 30.08.2023 року, тобто із пропуском строку, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Водночас, заяву про поновлення строку звернення з доказами поважності причин пропуску такого строку до позову позивачем не додано.

Разом з тим, суд звертає увагу, що звернення до відповідача ініційоване позивачем фактично через 6 місяців з моменту звільнення. Будь-яких об`єктивних перешкод своєчасно звернутися за захистом своїх порушених прав до суду позивач не наводив.

Верховний Суд у постанові від 27.02.2023 року по справі №560/8394/21 вказує, що у даній категорії справ законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, заява № 23436/03).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Згідно ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У відповідності до ч. 13 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

З огляду на викладене та враховуючи невідповідність поданого адміністративного позову вимогам КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав, щоб залишити позовну заяву без руху (надавши особі, яка її подала, строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначення причин його пропуску із наданням підтверджуючих обставини доказів) та відсутності підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина 2 статті 123 КАС України).

Крім цього, відповідно до частини третьої ст.161 Кодексу до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем документу на підтвердження сплати судового збору не надано.

Так, предметом даного спору є нарахування та виплата позивачу грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно.

При цьому, усталеною є практика Верховного Суду згідно якої речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням).

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 26 травня 2021 року у справі №380/5093/20, від 30 серпня 2021 року у справі №520/7668/20 та від 12 жовтня 20212 року у справі №380/6200/20, від 23 червня 2022 року у справі № 540/2001/21, від 23 червня 2022 року у справі №540/1951/20.

Також подібний висновок міститься у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19, в якій вирішувалося питання наявності чи відсутності підстав для застосування статей 116, 117 КЗпП України у разі невиплати (несвоєчасної виплати) військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Так, позивач посилається на те, що звільнена від сплати судового збору відповідно п.1, 12, 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Однак, судом вже зроблено висновок про те, що речове майнове можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням), який відповідає правовій позиції Верховного Суду, вказаній вище. У зв`язку з викладеним, положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не розповсюджуються на спірні правовідносини. Доказів наявності у позивача інших визначених ст. 5 Закону України «Про судовий збір» підстав для звільнення від сплати судового збору матеріали позову не містять.

Отже, в даному випадку позивач не може бути звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Також, посилання позивача на пункт 12 та пункт 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", як на підставу для звільнення від сплати судового збору, суд відхиляє, оскільки відповідно до зазначеної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються - військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків; учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Таким чином, законодавством передбачено, що звільняються від сплати судового збору військовослужбовці у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків та учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

При цьому, позивачем не надано до суду жодних доказів, що позивач є військовослужбовцем, військовозобов`язаним або резервістом, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори та не доведено, що справа, пов`язана з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Така правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 22.06.2023 по справі №620/7049/22.

Так само, позивачем не надано до суду підтвердження, що остання є учасником бойових дій, постраждалою учасницею Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням її прав.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою сплачується судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", який вступив в дію з 01.01.2023, встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 становить 2 684 грн.

Отже, за подання даного адміністративного позову позивачу слід сплатити судовий збір у розмірі 1073,60 грн. та подати докази такої сплати.

Відтак, позивачу необхідно надати до суду докази сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. сплаченого на наступні реквізити:

отримувач коштів: ГУК у Дн-кій обл./Чечел.р/22030101

код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37988155

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП

код банку отримувача (МФО): 899998

рахунок отримувача (IBAN): UA4004632

код класифікації доходів бюджету: 22030101

Призначення платежу:

*;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________(ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дніпропетровський окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа).

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. ст. 160, 161 КАС України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. ст. 121, 122, 123, 169, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника Державної установи «Центр пробації» Волощенко Наталії Вікторівни про залишення позовної заяви без розгляду відмовити повністю.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначення причин його пропуску із наданням підтверджуючих обставини доказів) та відсутності підстав для залишення позовної заяви без розгляду;

- оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн. сплаченого на наступні реквізити:

отримувач коштів: ГУК у Дн-кій обл./Чечел.р/22030101

код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37988155

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП

код банку отримувача (МФО): 899998

рахунок отримувача (IBAN): UA4004632

код класифікації доходів бюджету: 22030101

Призначення платежу:

*;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________(ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дніпропетровський окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Суддя С. В. Прудник