Справа № 300/3500/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/3500/23 пров. № А/857/14185/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Запотічного І.І. та Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській обл. про визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови в переведенні на пенсію державного службовця, зобов`язання перевести на пенсію державного службовця, здійснити її перерахунок та виплату різниці (суддя суду І інстанції: Матуляк Я.П., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11.07.2023р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

13.06.2023р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Сумській обл. № 57 від 25.04.2023р. щодо відмови у її переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»; зобов`язати відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 20.04.2023р., з пенсії за віком на загальних підставах на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відповідно до довідки № 210/05-01/06 від 29.05.2023р., з проведенням перерахунку та виплати різниці; стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с.2-7).

Розгляд справи проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами справи (а.с.68-69).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Сумській обл. № 57 від 25.04.2023р.; зобов`язано відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», починаючи з 20.04.2023р., відповідно до довідки № 210/05-01/06 від 29.05.2023р., з проведенням її перерахунку та виплати різниці; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Сумській обл. на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с.82-88).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл., який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.93-97).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно поданих документів загальний стаж ОСОБА_1 склав 33 роки 07 місяців 25 днів, з них 01 рік 03 місяці 12 днів (період з 20.07.1998р. по 31.10.1999р.) може бути зарахований до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу».

Окрім цього, підстави для зарахування до стажу державної служби ОСОБА_1 періодів роботи у органах державної податкової служби є відсутніми, оскільки згідно відомостей трудової книжку позивач працювала з 22.07.1991р. по 09.06.1995р. на посадах, які не належать до посад, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу».

За таких умов у позивача відсутній 20-річний стаж роботи на посадах державного службовця та віднесених до них посад.

Також станом на 01.05.2016р. (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) позивач не проходила державну службу, а відтак підстави застосування при розрахунку пенсії державного службовця складових заробітної плати за посадою головного спеціаліста відділу виплати соціальних допомог Управління праці та соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації (особа місцевого самоврядування), з яких остання не сплачувала страхові внески, є відсутніми.

Заперечуючи право позивача на пенсію державного службовця, наголошує на передчасності вимог щодо врахування вказаної довідки. Окрім цього, позивач не подавала до пенсійного органу вказану довідку у квітні 2023 року разом із заявою про переведення на іншу пенсію.

Представник позивача адвокат Карпів О.Я. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення, що відповідає усталеній судовій практиці по вирішенню аналогічної категорії справ (а.с.132-137).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку був призначений в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (а.с.155).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду справи, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 працювала в періоди з 07.08.1984р. по 24.04.1991р. на посаді завідувача сектором партійного обліку та старшим консультантом з питань організаційно-партійної роботи Верховинського райкому партії, з 22.07.1991р. по 09.06.1995р. - на посаді державного податкового інспектора та старшого державного податкового інспектора Державної податкової інспекції по Верховинському району, з 20.07.1998р. по 31.10.1999р. - на посаді головного спеціаліста управління економіки, промисловості і власності Верховинської районної державної адміністрації (20.07.1998р. прийняла Присягу державного службовця, їй присвоєно 15 ранг державного службовця), з 11.04.2003р. по 18.12.2014р. працювала на посадах спеціаліста та головного спеціаліста управління праці та соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації (01.05.2005р. їй присвоєно 13 ранг державного службовця) (а.с.14-20).

20.04.2023р. позивач направила через портал ПФ України заяву про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

В зв`язку з впровадженням принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута ГУ ПФ України в Сумській обл., за результатами розгляду якої прийнято рішення № 57 від 25.04.2023р. про відмову в перерахунку пенсії (а.с.9).

Згідно спірного рішення позивачу відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з підстав відсутності необхідного стажу державної служби: станом на 01.05.2016р. стаж державної служби складає менше 20 років, що не відповідає вимогам Закону України «Про державну службу» (конкретний період роботи позивача, який не підлягає врахуванню, пенсійним органом не визначений).

Із змісту заявленого позову слідує, що позивач ОСОБА_1 оскаржує відмову відповідача у задоволенні заяви про перехід з пенсії за віком на пенсію державного службовця, обґрунтовуючи свої доводи належністю займаних нею посад в органах державної влади (в тому числі органах державної податкової служби) до посад державних службовців.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно аналізу діючого законодавства та усталеної судової практики спірні періоди проходження служби в органах державної влади зараховується до стажу державної служби, що надає право на пенсію державного службовця.

Звідси, ОСОБА_1 має стаж роботи на посадах державної служби більше 20 років (23 роки 00 місяців 23 дні), нею дотримані всі умови, а тому є наявними правові підстави для переведення її на пенсію державного службовця.

З метою відновлення порушеного права позивача суд вирішив зобов`язати відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», починаючи з 20.04.2023р., згідно довідки № 210/05-01/06 від 29.05.2023р., з проведенням її перерахунку та виплати різниці.

Оскільки позивач звернулася до відповідача із заявою про переведення на інший вид пенсії 20.04.2023р., тому саме з цієї дати слід здійснити перевід на пенсію державного службовця.

Між тим, наведені висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не у повній мірі відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Колегія суддів враховує, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на переведення на інший вид пенсії на пенсію державного службовця (із врахуванням наявного стажу державної служби).

Окрім цього, подана заява від 20.04.2023р. розглянута відповідачем в установленому порядку, за результатами її розгляду прийнято рішення № 57 від 25.04.2023р.про відмову в перерахунку пенсії.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, підставою відмови ГУ ПФ України в Сумській обл. у переведенні ОСОБА_1 на інший вид пенсії визначена відсутність періодів роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

При цьому, конкретних періодів трудової діяльності, які не були враховані пенсійним органом, причин їх неврахування, в спірному рішенні не наведено.

Разом з тим, твердження пенсійного органу про правильність вказаного рішення, відсутність у позивача права на переведення на інший вид пенсії слід вважати помилковими з огляду на діючі норми законодавства, фактичні обставини справи та усталену судову практику вирішення наведених спорів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Частиною першою ст.4 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з ч.1 ст.10 цього Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Положеннями абз.2 ч.3 ст.45 вказаного Закону передбачено, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016р. визначалися Законом України № 3723-XII від 16.12.1993р. «Про державну службу».

Відповідно до ч.1 ст.37 цього Закону на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До 01.05.2016р. (дата набрання чинності Законом України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу») право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016р. правове регулювання спірних правовідносин зазнало змін.

Зокрема, відповідно до ст.90 Закону України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу» пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, відповідно до п.10 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За приписами п.12 Прикінцевих та перехідних положень наведеного Закону для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш, як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії, відповідно до ст.37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу» в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу» передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016р. певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016р. на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу», але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

При цьому, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії, відповідно до ст.37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу» після 01.05.2016р. є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 цього Закону і Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу», а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016р. (дата набрання чинності Законом України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу» лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу» та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу» вік та страховий стаж.

Такий висновок відповідає правовій позиції, яка викладена у рішенні Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 04.04.2018р. у зразковій справі № 822/524/18 та у постановах від 26.06.2018р. у справі № 676/4235/17, від 10.04.2019р. у справі № 607/2474/17.

Як установлено під час судового розгляду, позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду заяви позивача про переведення її з пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відповідач відмовив у переведенні на інший вид пенсії, вказуючи на відсутність необхідного стажу державної служби станом на 01.05.2016р.

Разом з тим, згідно записів у трудовій книжці позивач ОСОБА_1 у періоди з 07.08.1984р. по 24.04.1991р. працювала на посаді завідувача сектором партійного обліку та старшим консультантом з питань організаційно-партійної роботи Верховинського райкому партії, з 22.07.1991р. по 09.06.1995р. обіймала посаду державного податкового інспектора та старшого державного податкового інспектора Державної податкової інспекції по Верховинському району, з 20.07.1998р. по 31.10.1999р. працювала на посаді головного спеціаліста управління економіки, промисловості і власності Верховинської районної державної адміністрації (20.07.1998р. прийняла Присягу державного службовця, їй присвоєно 15 ранг державного службовця), з 11.04.2003р. по 18.12.2014р. працювала на посадах спеціаліста та головного спеціаліста Управління праці та соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації (01.05.2005р. їй присвоєно 13 ранг державного службовця) (а.с.14-20).

Вказані періоди роботи є роботою на посадах державної служби, а тому підлягають врахуванню до стажу її роботи на посадах державної служби.

Водночас, спірним рішенням відповідача ГУ ПФ України в Сумській обл. № 57 від 25.04.2023р. відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 20.04.2023р. про перехід на інший вид пенсії через відсутність необхідного стажу державної служби станом 01.05.2016р. При цьому, конкретні періоди трудової діяльності, які не враховані пенсійним органом, в спірному рішенні не визначені.

У свою чергу, під час судового розгляду справи відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. наголошував на тому, що періоди роботи позивача в державній податковій службі не підлягають зарахуванню до страхового стажу, оскільки посади інспекторів податкової служби не відносяться до посад державної служби.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України № 509-XII від 04.12.1990р. «Про державну податкову службу в Україні», а з 12.08.2012р. - Податковий кодекс /ПК/ України.

Пунктом 342.4 ст.342 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно з абз.1, 2 п.344.1 ст.344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Отже, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах повинен зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу».

Враховуючи викладене, періоди роботи позивача з 22.07.1991р. по 09.06.1995р. зараховуються до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу».

Звідси, відповідач не довів правомірності своєї відмови у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу».

Враховуючи вищезазначене, оцінюючи спірні правовідносини відповідно до наявних в матеріалах справи документів та через аналіз діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України № 889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу».

Таким чином, рішенням відповідача ГУ ПФ України в Сумській обл. № 57 від 25.04.2023р. про відмову в перерахунку пенсії не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 44 вказаного Закону визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.3 ст.45 цього Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч.5 ст.45 зазначеного Закону).

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. Постановою Правління ПФ України № 22-1 від 25.11.2005р.:

п.1.5 - заява про переведення з одного виду пенсії на інший, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

п.2.8 - переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати:

1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає

довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення;

2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу;

3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім`ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника особою з інвалідністю або учасником війни тощо.

п.4.1 - орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

п.4.2 - При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Отже, звернення щодо переведення на інший вид пенсії здійснюється шляхом подання заяви до територіального органу ПФ України.

Така заява може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг ПФ України (далі - вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису.

Відповідно до матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою про перехід на інший вид пенсії 20.04.2023р.

За таких обставин довідка Управління соціального захисту населення Верховинської районної державної адміністрації № 210/05-01/06 від 29.05.2023р. (яка видана пізніше) до вказаної заяви не могла бути долучена заявником.

Відтак, спірне рішення відповідача ГУ ПФ України в Сумській обл. № 57 від 25.04.2023р. про відмову в перерахунку пенсії прийнято без урахування такої довідки, а тому остання не може враховуватися під час вирішення питання щодо правомірності вказаного рішення пенсійного органу.

В аспекті наведеного доводи сторін про необхідність чи помилковість врахування такої довідки є передчасними, через що суд не убачає необхідності надавати їй правову оцінку.

Стосовно вирішення вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до вимог процесуального закону суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для призначення йому спірної пенсії.

Разом з тим, наведених обставин судом не встановлено. Оцінка правомірності відмови у переведенні позивача на інший вид пенсії стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у рішенні № 57 від 25.04.2023р. про відмову в перерахунку пенсії.

Однак, під час судового розгляду не встановлено у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для призначення такої пенсії.

Вказані дії (в тому числі перевірка заявленого стажу) належать до повноважень пенсійного органу і суд позбавлений можливості за таких умов вирішувати питання про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

За таких умов колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про переведення на інший вид пенсії, із врахуванням наведених висновків суду апеляційної інстанції.

Водночас, суд не може застосувати такий спосіб захисту прав позивача як зобов`язання зарахування певних періодів роботи до страхового стажу позивача, оскільки відповідачами не визначено, які саме періоди трудової діяльності не враховані під час визначення страхового стажу позивача згідно спірного рішення.

При повторному розгляді заяви позивача також в обов`язковому порядку повинні бути враховані відповідачем висновки судового рішення. Такі твердження відповідають вимогам ч.4 ст.245 КАС України.

Вирішуючи наведений спір, апеляційний суд надає перевагу найбільш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України, у зв`язку з чим дійшов до переконливого висновку про часткову обґрунтованість та підставність заявленого позову, через що останній підлягає до часткового задоволення, з вищенаведених мотивів.

Враховуючи викладене, належить визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФ України в Сумській обл. № 57 від 25.04.2023р. про відмову в перерахунку пенсії; зобов`язати ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.04.2023р. про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», та прийняти за результатами її розгляду в установленому порядку рішення, з обов`язковим врахуванням висновків апеляційного суду, наведених в мотивувальній частині цього судового рішення; решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до помилкового вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в повному обсязі, оскільки його висновки не відповідають вимогам закону, а також виходячи із процесуальної неможливості усунути такі недоліки судового рішення шляхом його часткового скасування або зміни.

Враховуючи результат апеляційного розгляду, та в силу приписів ст.139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ПФ України в Сумській обл. судові витрати в розмірі 1073 грн. 60 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви (а.с.1).

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача всю суму сплаченого судового збору, оскільки, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірної відмови суб`єкта владних повноважень, а спір по суті вирішено на користь позивача, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується виключно із способом захисту порушених прав. Також за таких умов правильним є застосування принципу визначення розміру судових витрат, виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог, який стосується часткового задоволення судом вимог немайнового характеру, за якого визначити у відсотковому відношенні суму судового збору є неможливо.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.2 ч.1 ст.315, ст.316, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023р. в адміністративній справі № 300/3500/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській обл. № 57 від 25.04.2023р. про відмову в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.04.2023р. про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», та прийняти за результатами її розгляду в установленому порядку рішення, з обов`язковим врахуванням висновків апеляційного суду, наведених в мотивувальній частині цього судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській обл. (місцезнаходження: 40009, Сумська обл., м.Суми, вул.Берестовська, буд.1; ) на користь ОСОБА_1 (місцепроживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді І. І. Запотічний
С. П. Нос
Дата складання повного тексту судового рішення: 19.10.2023р.