Справа № 520/6765/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 р. Справа № 520/6765/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 16.05.23 по справі № 520/6765/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову в призначенні пенсії за віком №13 від 14.03.2023; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.03.2023 про призначенні пенсії за віком.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову в призначенні пенсії за віком №13 від 14.03.2023.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.03.2023 про призначенні пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що відповідно до наданих документів про стаж (ідентифікаційний помер, трудові книжки, військовий квиток, довідка про підтвердження навчання) загальний страховий стаж складає 23 роки 7 місяців 1 день, що є недостатнім для призначення пенсії. Стверджує, що відповідачем не враховано до стажу період навчання (відсутній наказ про відрахування з навчання) та з 20.07.1985 по 13.06.1995 (запис про звільнення завірений печаткою УРСР). Отже, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правомірними, Управління діяло в межах своєї компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач 07.03.2023 звернувся із заявою до Дергачівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком, яку зареєстровано за №809 та надано документи, необхідні для призначення пенсії.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача від 07.03.2023.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 14.03.2023 №13 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки страховий стаж складає 23 роки 7 місяців 1 день, що є недостатнім для призначення пенсії.

Позивачу до страхового стажу не зараховано період навчання у Золочівському сільськогосподарському технікумі з 01.09.1979 по 01.07.1982 та період роботи на підприємстві "Дергачівський Агросервіс" з 20.07.1985 по 13.06.1995.

Причиною не зарахування до страхового стажу періоду навчання стало відсутність наказу про відрахування з навчання.

Період роботи на підприємстві "Дергачівський Агросервіс" не зараховано до страхового стажу через те, що запис про звільнення завірений печаткою УРСР.

Не погоджуючись із вказаним рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону №1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058, починаючи з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 30 років.

За ч. 1 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

Отже, з вищезазначеного вбачається, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону №1058-IV.

У відповідності до ст. 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі №235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі №500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 вбачається, що позивач 20.07.1985 прийнятий на посаду інженера СТОА на підприємстві "Дергачівський Агросервіс" (запис №1).

13.06.1995 позивача звільнено з роботи шляхом переводу до УПТІ Харківоблавтодор (запис №2).

Згідно оскаржуваного рішення від 14.03.2023 №13 період роботи з 20.07.1985 по 13.06.1995 до страхового стажу позивача не зараховано, оскільки запис про звільнення завірений печаткою УРСР.

На момент внесення запису про звільнення позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

В ході розгляду справи встановлено, що трудова книжка позивача в частині записів №1, №2, заповнена відповідно до Інструкції, записи в трудовій книжці про роботу позивача у спірний період відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому, чітку дату звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій працював позивач та відбиток печатки підприємства при прийнятті та звільненні з роботи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №275/615/17 (К/9901/768/17).

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Відповідачем не доведено, яким чином та обставина, що запис про звільнення з робота завірений печаткою УСРС перешкоджає зарахуванню до страхового стажу період роботи позивача з 20.07.1985 по 13.06.1995.

Отже, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Також колегія суддів відхиляє доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо правомірності його дій з приводу відмови щодо зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача у Золочівському сільськогосподарському технікумі з 01.09.1979 по 01.07.1982, з огляду на таке.

Як вже зазначалося раніше, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

Законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно п. "д" ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до п. 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів

В даному випадку, довідку про період навчання позивача видано правонаступником навчального закладу, в якому навчався позивач в спірний період, а саме Золочівським фаховим коледжем Львівського національного університету природокористування за №145 від 21.02.2023.

Так, зазначена архівна довідка містить інформацію про те, що ОСОБА_1 навчався в Золочівському сільськогосподарському технікумі на денній формі навчання з 01.09.1978 (наказ №49 від 22.08.1978) по 01.07.1982 (книга видачі дипломів) за спеціальністю "Механізація сільського господарства". В довідці зазначено, що ОСОБА_1 видано диплом серії НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 . Книга наказів за 1982 рік в архіві відсутня.

Разом із тим, зазначення в довідці №145 від 21.02.2023 про відсутність наказу про відрахування позивача з навчання не може бути підставою для не зарахування періоду до страхового стажу, оскільки інформація про період навчання позивача зазначена у відповідній довідці.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія диплому серії НОМЕР_3 від 01.07.1982, про видачу якого зазначено Золочівським фаховим коледжем Львівського національного університету природокористування в довідці №145 від 21.02.2023. Зокрема у дипломі зазначено, що диплом виданий ОСОБА_1 про те, що він у 1978 вступив до Золочівського сільськогосподарського технікуму та у 1982 році закінчив повний курс вказаного технікуму. Вказаний диплом скріплено відповідною печаткою та підписами голови державної кваліфікаційної комісії та секретаря.

Отже, відомості про навчання позивача у період з 01.09.1978 по 01.07.1982 відображено у довідці №145 від 21.02.2023, а також підтверджуються копією наявного в матеріалах диплома.

В апеляційній скарзі відповідачем не обгрунтовано, яким чином відсутність наказу про відрахування позивача з навчання впливає на недійсність диплому чи свідчить про його недоліки, що перешкоджають зарахуванню до страхового стажу періоду навчання позивача.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову в призначенні пенсії за віком №13 від 14.03.2023, вважає, що спірні періоди мають бути та необхідність поновлення порушених прав позивача у спосіб, який ним обрано. Від так, відповідач має повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.03.2023 про призначенні пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у даній справі про те, що відповідач повинен зарахувати до страхового стажу роботи позивача період навчання у Золочівському сільськогосподарському технікумі з 01.09.1979 по 01.07.1982 та період роботи на підприємстві "Дергачівський Агросервіс" з 20.07.1985 по 13.06.1995.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 по справі № 520/6765/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко