Справа № 240/27008/23
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

09 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 240/27008/23

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., перевіривши дотримання вимог законодавства при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) в якому просить:

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь недоплачений розмір індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 07.11.2019 в сумі 157779,51 гривень;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з невиплатою в повній мірі нарахованої індексації грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016 по день фактичної виплати повної суми індексації його грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою статті 171 КАС України визначено, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 та доданими до неї документами, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження у даній справі слід відмовити, з таких мотивів та підстав.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Таким чином, предметом судового розгляду в адміністративному судочинстві є публічно-правовий спір, який вирішується в порядку позовного провадження.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З позовної заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів вбачається, що в період з 23.06.2014 по 07.11.2019 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У зв`язку з тим, що за період проходження служби з 01.01.2016 по 01.03.2018 військова частина НОМЕР_1 не виплачувала йому індексацію грошового забезпечення, позивач звертався до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року у справі №240/6007/21, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року, позов ОСОБА_1 було задоволено: визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 01.03.2018; а також зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.

На виконання вказаного рішення суду військова частина НОМЕР_1 нарахувала та виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 01.03.2018 в розмірі 4503,21 грн, застосувавши при визначенні розміру цієї індексації базовий місяць січень 2016 року.

Не погоджуючи із діями військової частини НОМЕР_1 щодо застосування при розрахунку йому індексації за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 базового місяця січня 2016 року, ОСОБА_1 оскаржив їх до суду

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року у справі №240/41124/21, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року, позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 було задоволено частково: визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо врахування січня 2016 року як місяця, за яким здійснюється обчислення споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року; а також зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року із врахування індексу споживчих цін для проведення такої індексації у відповідності до вимог п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078.

Крім того, звертаючись до суду з позовом у справі №240/41124/21 ОСОБА_1 також просив: - визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку індексації грошових доходів населення, затвердженого Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 при нарахуванні та виплаті йому грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 07.11.2019 року; - зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 07.11.2019 року із урахування вимог абзаців 4,5,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою кабінету міністрів України від 17.07.2003 року №1078. Таким чином у вказаній справі позивач також заявляв позовні вимоги, які стосувались виплати йому "фіксованої" індексації за період з 01.03.2018 по 07.11.2019. Однак, у задоволенні вказаних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Звертаючись до суду з даним позов, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, зазначає, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року у справі №240/41124/21 йому було нараховано індексацію грошового забезпечення у розмірі 2256,76 гривень, тобто проведено з ним розрахунок лише за один місяць спірного періоду. Також позивач зазначає, що при виконанні вказаного судового рішення військовою частиною для проведення індексації грошового забезпечення із застосувнням базового місяці січня 2008 року, умисно неправильно застосовано індекси споживчих цін (застосовано індекси споживчих цін як для базового місяця січня 2016 року). Позивач вважає, що внаслідок цього військовою частиною НОМЕР_1 неповно виконано рішення суду у справі №240/41124/21 та виплачено йому індексацію грошового забезпечення тільки за грудень 2015 року, а інша сума індексації, яка за підрахунками позивача становить 157779,51 гривень, досі залишається не виплаченою. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та просить про її стягнення з військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, зміст позовної заяви та доданих до неї документів свідчить, що основний спір між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_1 щодо наявності у позивача права на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року, розрахованої із урахуванням базового місяця січня 2008 року, як і спір з приводу наявності у позивача права на отримання "фіксованої індексації" за період 01.03.2018 по 07.11.2019, вирішений у рішенні Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року у справі №240/41124/21, яке набрало законної сили. Відтак, спірні правовідносини між сторонами перейшли до стадії виконання судового рішення.

Із наведених в позові обставини слідує, що звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом обумовлене неналежним виконанням рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року у справі №240/41124/21, оскільки фактично, предметом спірних правовідносин у даній справі є стягнення на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року, розрахованої із урахуванням базового місяця січня 2008 року.

Відтак, предметом поданої ОСОБА_1 позовної заяви є неналежне невиконання військовою частиною НОМЕР_1 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року у справі №240/41124/21, а не новий публічно-правовий спір, який виник між сторонами.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виконати судове рішення, яке набрало законної сили, в межах покладених на нього цим рішенням зобов`язань.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Таким чином, Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Відтак, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Обов`язкове виконання судових рішень забезпечується, в першу чергу, через примусове їх виконання відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»). При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень. Разом з тим, суд зауважує, що в основу ефективності правосуддя покладається також і здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.

Рішення суду, яке набуло законної сили - має бути виконане. Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами. Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративній справі, врегульовані розділом ІV КАС України, яким не передбачено можливості вирішення в порядку позовного провадження вимог особи - позивача, що випливають з обставин невиконання або неналежного виконання судового рішення відповідачем.

З метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, визначеному статтями 382 та 383 КАС України.

Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню судового рішення та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно з приписами частини першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, нормами процесуального закону встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для зобов`язання відповідача належним чином виконати рішення суду. У разі невиконання судового рішення позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу щодо відповідача - суб`єкта владних повноважень. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право звернутися до суду в порядку статті 382 чи 383 КАС України.

Водночас ОСОБА_1 , звертаючись із даним позовом до суду фактично ініціював нове позовне провадження, предметом якого є спонукання військової частини НОМЕР_1 до виконання судового рішення у справі №240/41124/21, що не передбачено нормами Кодексу адміністративного судочинства.

Суд зауважує, що наявність в Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтею 382 та 383 КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.08.2019 у справі №295/13613/16-а зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (статті 382, 383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

В даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_1 нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Таким чином, суд вбачає наявність підстав для відмови ОСОБА_1 відкритті провадження в адміністративній справі №240/27008/23, оскільки спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду у справі №240/41124/21 та пов`язаний з виконанням вказаного судового рішення.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за її позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя І.Е.Черняхович