Справа № 420/16027/22
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/16027/22

Перша інстанція: суддя Василяка Д.К.,

повний текст судового рішення

складено 21.12.2022, м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНБІЗНЕСГРУП» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНБІЗНЕСГРУП» до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмету спору на стороні відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНБІЗНЕСГРУП» звернулось до суду з адміністративним позовом у якому заявлено вимоги Другому Суворовському відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 18 жовтня 2022 року про відкриття виконавчого провадження № 70099529.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року відмолено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що постанова приватного виконавця Колечка Дмитра Миколайовича про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 12 жовтня 2022 року, ВП № 69940902 не є виконавчим документом у розумінні положень ЗУ «Про виконавче провадження», а тому така постанова не підлягає примусовому виконанню.

В даному випадку, на переконання апелянта визначені приватним виконавцем суми додаткових витрат виконавчого провадження мають бути включені до постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, яка є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню у встановленому ЗУ «Про виконавче провадження» порядку.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 жовтня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження ВП № 69940902, якою визначено для боржника ТОВ «Фінбізнесгруп» розмір додаткових витрат виконавчого провадження на проведення виконавчих дій при примусовому виконанні ухвали Господарського суду Одеської області від 21 вересня 2022 року, у справі № 916/2363/22, розміром 380 000,00 грн.

При цьому, 18 жовтня 2022 року державним виконавцем Другого суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Костюковим С.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70099529 з виконання постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. ВП № 69940902 від 12 жовтня 2022 року.

Не погоджуючись з постановою про відкриття виконавчого провадження № 70099529, позивач звернуся з відповідним позовом до суду.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про залишення без задоволення позовних вимог, так як державним виконавцем правомірно винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання постанови приватного виконавця про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження», на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Між тим, Інструкція з організації примусового виконання рішень затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Згідно п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 70099529 від 18 жовтня 2022 року

В даному випадку, оскаржуваною постановою відкрито виконавче провадження для примусового виконання постанови приватного виконавця Колечка Дмитра Миколайовича про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 12 жовтня 2022 року, що ухвалена у ВП № 69940902.

В свою чергу, позивач вважає, що постанова приватного виконавця про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження не є виконавчим документом у розумінні положень ЗУ «Про виконавче провадження», а тому така постанова не підлягає примусовому виконанню у встановленому ЗУ «Про виконавче провадження» порядку.

При цьому, на переконання апелянта визначені приватним виконавцем суми додаткових витрат виконавчого провадження мають бути включені до постанова про стягнення витрат виконавчого провадження.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про залишення без задоволення позовних вимог, у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, вичерпний перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню, викладено у ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження».

В свою чергу, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що у вказаному переліку відсутня постанова державного (приватного) виконавця про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження.

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено підстави винесення постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження.

При цьому, з аналізу відповідної норми вбачається, що в постанові про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження зазначається розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

В даному випадку, лише за наслідком повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження, витрати виконавчого провадження, зокрема додаткові, що не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

В свою чергу, саме кінцева постанова про стягнення витрат виконавчого провадження є виконавчим документом, згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», який підлягає примусовому виконанню у встановленому порядку.

При цьому, формальна відповідність постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження вимогам до виконавчого документа, що перелічені у ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», не створює окремих підстав для пред`явлення такої постанови для примусового виконання у встановленому ЗУ «Про виконавче провадження» порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, згідно п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

В даному випадку, судом першої інстанції при розгляді справи не залучено приватного виконавця Колечка Дмитра Миколайовича до участі у розгляді даної справи.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що в оскаржуваній постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 70099529 від 18 жовтня 2022 року приватний виконавець Колечко Дмитро Миколайович є стягувачем, а як наслідок розгляд даної справи впливає на права та інтереси останнього.

Вказані обставин є грубим порушенням норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що понесені приватним виконавцем Колечком Дмитром Миколайовичем судові витрати, як третьою особою що не заявляє самостійних вимог на предмету спору на стороні відповідача, не підлягають розподілу за наслідком розгляду даної справи, у якій задоволено позовні вимоги.

При цьому, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Тому, керуючись ст.ст. 287, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНБІЗНЕСГРУП» - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНБІЗНЕСГРУП».

Визнати протиправною та скасувати постанову Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження від 18 жовтня 2022 року ВП № 70099529.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНБІЗНЕСГРУП» понесені судові витрати зі сплати судового збору, у сумі 14250,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян