Справа № 240/27339/23
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

18 жовтня 2023 року м. Житомир справа № 240/27339/23

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Романченко Є.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся адвокат Дубок С.М. в інтересах ОСОБА_1 із адміністративним позовом, в якому просить суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.05.2017, виходячи з базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення січень 2008 року.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року дану позовну заяву було залишено без руху.

На виконання вимог зазначеної ухвали, представник позивача подав заяву про поновлення строку звернення до суду. В обгрунтування даної заяви зазначав, що при звільненні з військової служби 11.05.2017, ОСОБА_1 не було надано письмового повідомлення про нараховані та виплачені кошти при звільненні, а тому застосування тримісячного строку, що передбачений статтею 233 КЗпП України застосуванню не підлягає.

Ухвалою судді Житомирського окружного суду від 04.10.2023 було зазначено, що приписами КЗпП України не передбачено форми та порядку надання працівнику письмового повідомлення про нараховані та виплачені кошти при звільненні. В той же час, позивач при звільненні з військової служби 11.05.2017 отримав витяг з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , в якому зазначено про всі виплати, що належали позивачу при звільненні з військової служби. З огляду на викладене, на переконання суду, позивач був обізнаний про усі кошти, що підлягали виплаті йому під час звільнення з військової служби та запропоновано позивачу подати про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення з вказаним позовом до суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог вказаної ухвали, представником позивача було надано нову заяву про поновлення строку звернення до суду, яка мотивована тим, що тримісячний строк звернення до суду з цим позовом починає свій відлік з дати отримання відповідного письмового повідомлення. Крім того зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин ( день звільнення з військової служби - 11.05.2017) строк звернення до суду з вимогами про нарахування та виплату індексації не обмежувався будь-яким строком.

Суд вважає, що наведені позивачем підстави не є такими, з якими процесуальний закон пов`язує можливість визнання їх поважними, з огляду на таке.

Як уже зазначалося суддею в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 04.10.2023, предметом спірних правовідносин у даній справі є нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.05.2017 (день звільнення з війської служби).

Відтак, предметом спірних правовідносин є спір щодо виплати грошового забезпечення позивача.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України від 01.07.2022 №2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю. Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Так, вищезазначеним Законом України від 01.07.2022 №2352-IX частину першу та другу статті 233 Кодексу законів про працю України було викладено у наступній редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)."

Таким чином, шляхом внесенням до ст. 233 Кодексу законів про працю України вказаних змін, законодавець ввів процесуальні строки для звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати.

В той же час, відповідно до п. 1 глави ХІХ КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від від 09 грудня 2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на території України запроваджено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Постановою КМУ від 25 квітня 2023 №383 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 №1236) дію карантину продовжено на всій території України до 30.06.2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2,

З урахуванням змін, внесених до ст. 233 КЗпП України, з 19.07.2022 позивач втратив очікувану можливість звернутися до суду за отриманням невиплаченого грошового забезпечення без обмеження строку.

В даному випадку, для дотримання прав позивача, суд вважає датою, з якої обліковується новий строк звернення до суду у даній справі - 19.07.2022, оскільки до цього встановлене обмеження не діяло.

Водночас, позивач в заяві про поновлення строку звернення до суду вказує, що при звільненні з військової служби 11.05.2017, останньому не було надано письмового повідомлення про нараховані та виплачені кошти при звільненні, а тому застосування тримісячного строку, що передбачений статтею 233 КЗпП України застосуванню не підлягає.

З даними доводами позивача, суд не погоджується з тих підстав, що приписами КЗпП України не передбачено форми та порядку надання працівнику письмового повідомлення про нараховані та виплачені кошти при звільненні. В той же час, позивач при звільненні з військової служби 11.05.2017 отримав витяг з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , в якому зазначено про всі виплати, що належали позивачу при звільненні з військової служби. З огляду на викладене, на переконання суду, позивач був обізнаний про усі кошти, що підлягали виплаті йому під час звільнення з військової служби.

В той же час до суду за захистом свого права на виплату індексації грошового забезпечення під час проходження військокої служби, останній звернувся лише у вересні 2023 року, тобто більше ніж через шість років після звільнення з військової служби.

Щодо доводів заяви, що на момент виникнення спірних правовідносин ( день звільнення з військової служби - 11.05.2017) строк звернення до суду з вимогами про нарахування та виплату індексації не обмежувався будь-яким строком, суд зазначає наступне.

Приписами частини першої статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Як уже зазначалося вище, чинною на момент звернення до суду статтею 233 КЗпП визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Приписами статті 233 КЗпП визначено, що у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні заява про вирішення трудового спору має бути подана у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Крім того, статтею 234 КЗпП визначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Під час звільнення з військової служби, ОСОБА_1 11.05.2017 отримав витяг з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , в якому зазначено про всі виплати, що належали йому при звільненні з військової служби. З огляду на викладене, на переконання суду, позивач був обізнаний про усі кошти, що підлягали виплаті йому під час звільнення з військової служби.

Суд зазначає, норми процесуального права та матеріального права мають суттєві відміності у їх прозастосуванні. Зокрема, норми матеріального права підлягають застосуванню в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, а норми процесуального права, в тому числі щодо строку звернення до суду, підлягають застосуванню в редакції, що діє на момент звернення до суду.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними посилання представника позивача на норми процесуального закону, що діяли на момент звільнення позивача з військової служби.

Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема від 08.08.2019 у справі №127/13736/16-а, адміністративне провадження №К/9901/42788/18 зазначив, що "незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами."

За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

При цьому слід зазначити, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше.

Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача протягом тривалого часу ( протягом шести років з дня звільнення з військової служби).

Отже, враховуючи обставини справи, відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено строк з поважних причин, оскільки такі не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Частинами 1 та 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Є.Ю. Романченко