Справа № 754/8997/23
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/8997/23 Суддя (судді) першої інстанції: Галась І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Коротких А.Ю., Чаку Є.В.,

при секретарі - Олешко М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції, яким просив скасувати постанову серії ЕАС №6964252 від 09 травня 2023 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25 серпня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини справи, недоведені обставини, що мають значення для справи.

Також апелянт зазначив, що факт керування позивачем транспортним засобом BMW, д.н.з. НОМЕР_1 зафіксовано системою відеоспостереження "Безпечне місто" Kyiv Smart City, а саме камерою №10.9.20.31, проте не враховано судом першої інстанції.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09 травня 2023 року поліцейським Управління патрульної поліції в м. Києві капралом поліції Максименко М.М. винесено постанову серія ЕАС № 6964252 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 09 травня 2023 року о 22:02 год. керував транспортним засобом BMW 735I д.н.з. НОМЕР_1 був позбавленим постановою Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року права керування чим порушив п. 2.1 а Правил дорожнього руху.

Позивач звернувся до Управління патрульної поліції в м. Києві зі скаргою від 11 травня 2023 року, якою просив скасувати постанову серії ЕАС №6964252 від 09 травня 2023 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Управління патрульної поліції в м. Києві листом від 25 травня 2023 року №В-3318/41/11/4/02-2023 повідомило позивача про залишення скарги без задоволення, а постанову серії ЕАС №6964252 без змін.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки постанова серії ЕАС №6964252 від 09 травня 2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення, долучені представником ДПП відеозаписи судом визнано недопустимими доказами.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У ст. 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Кодексу України керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Викладене свідчить, що особі забороняється керувати транспортним засобом за відсутності в останньої посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, у тому числі й у випадку позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Деснянського районного суду м. Києві від 30 червня 2022 року по справі №754/3939/22, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 травня 2023 року о 22:02 год. капралом поліції Максименко М.М. встановлено факт порушення водієм ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки BMW 735I д.н.з. НОМЕР_1 п. 2.1 а ПДР України, а саме, - керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортним засобом.

В позовній заяві позивач зазначив про те, що перебував біля транспортного засобу коли до нього під`їхав патруль, а тому працівниками поліції безпідставно притягнуто його до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Аналіз змісту відеозаписів (а.с. 24) свідчать про те, що позивач керував автомобілем марки BMW білого кольору, був зупинений співробітниками поліції та вийшов з водійського місця (відеозапис Kyiv Smart City 17 сек.), крім того під час розмови з працівником поліції повідомив про прийняття щодо нього постанови Деснянським районним судом м. Києві за ч. 1 ст. 130 КУпАП (відеозапис №1 1:19 хв.).

Викладене, на переконання судової колегії, дає підстави для висновку про те, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 4 ст. 126 КпАП України.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що оскільки в оскаржуваній постанові серії ЕАС №6964252 від 09 травня 2023 року відсутня інформація про будь-яку фіксацію правопорушення долучені відповідачем відеозаписи є недопустимими доказами колегія суддів зазначає наступне.

За правилами ч. 3 ст. 283 КпАП України постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що обов`язковою умовою зазначення у постанові, зокрема, технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис, є те, що такий запис здійснювався. Матеріали справи свідчать, що безпосередньо запис адміністративного правопорушення у момент його вчинення Інспектором поліції не здійснювався, а відтак в останнього був відсутній обов`язок із зазначення в оскаржуваній постанові відомостей про технічний засіб, яким такий запис здійснювався. У свою чергу, наданий разом із відзивом на позов відеозапис розгляду справи про адміністративне правопорушення повинен оцінюватися як доказ у порядку, передбаченому КАС України.

Також колегія суддів звертає увагу, що позивачем не визначено підставою позову відсутність в оскаржуваній постанові серії ЕАС №6964252 від 09 травня 2023 року інформація про фіксацію правопорушення.

Приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Із змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 09 травня 2023 року здійснив керування автомобілем марки BMW 735I д.н.з. НОМЕР_1 , без права керування транспортними засобами, а саме - був позбавлений права керування постановою Деснянського районного суду м. Києві від 30 червня 2022 року по справі №754/3939/22 строком на 1 рік, що належним чином відображено в оскаржуваній постанові.

Посилання позивача на порушення відповідачем його права на правову допомогу, а також порядок розгляду справи, судовою колегією оцінюється критично з огляду на таке.

Із змісту наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що Інспектором поліції було роз`яснено ОСОБА_1 його права (відеозапис №1 2:03 хв.), позивачем заявлено клопотання про перенос розгляду справи та здійснення її розгляду за участі адвоката та працівником поліції запропоновано позивачу зателефонувати до адвоката (відеозапис №1 2:38 хв.), водночас останній відмовився (відеозапис №1 2:41 хв.).

Отже доводи позивача про те, що поліцейським не роз`яснено його права, не надано можливості скористатися ними є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Положеннями КпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у цьому випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КпАП України, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена за місцем вчинення правопорушення, що відповідає приписам ч. 4 ст. 258 КпАП України.

У розрізі наведеного судова колегія зауважує, що Європейський суд з прав людини в п. 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 126 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин судова колегія вважає, що докази порушення відповідачем процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, що з огляду на встановлені вище фактичні обставини, свідчить про те, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому не підлягає скасуванню.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, судова колегія приходить до висновку про помилковість висновку суду першої інстанції щодо не доведення відповідачем факту керування ОСОБА_1 09 травня 2023 року транспортним засобом, будучи особою позбавленою керування транспортними засобами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити повністю.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 серпня 2023 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді А.Ю. Коротких

Є.В. Чаку