Справа № 420/6259/23
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6259/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді - Бойко О.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за правилами загального позовного провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог.

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, ОСОБА_1 , до відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.20222 №1562 Про результати службового розслідування за фактом несвоєчасного повернення з лікувального закладу солдатом ОСОБА_2 , в частині позбавлення в повному обсязі додаткової винагорди військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за жовтень-листопад 2022 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному розмірі в період з 12.09.2022 по 05.02.2023 щомісячну доплату у вигляді додаткової винагороди у розмірі до 30 000 грн, передбачену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 з урахуванням фактично виплачених сум.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивача

Позивач стверджує, що він отримав поранення при безпосередній участі у бойових діях під час артилерійського обстрілу противником в період з 02.09.2022 по 12.09.2022, що надалі потягнуло за собою тривале лікування. Відповідно до чинного законодавства позивач через поранення пов`язане із захистом Батьківщини мав право на отримання збільшеної додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн., а також на період продовжуваного лікування додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн. Проте відповідач протиправно застосував до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді обмеження виплати додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. під час перебування останнього на лікуванні в період з 12.09.2022 по 05.02.2023. Протиправність ненарахування та невиплати винагороди позивач обґрунтовує тим, що зазначений вид дисциплінарного стягнення не передбачений чинним законодавством.

(б) Позиція відповідача

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов в якому заперечував проти позовних вимог, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування своїх заперечень зазначав, що впродовж службового розслідування він встановив, що позивач несвоєчасно повернувся без поважних причин до місця дислокації підрозділу після лікування у жовтні - листопаді 2022 року.

Позбавлення виплати додаткової винагороди за самовільне залишення військової частини, передбачене п.9.4 Доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 та пунктом 5 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260. При цьому відповідач зауважував, що факт самовільного залишення місця служби позивач не оскаржує, наказ командира про про результати службового розслідування за цим фактом так само не оскаржувався та не скасований.

Також відповідач стверджував, що він не виплачував додаткову винагороду позивачу тільки за період самовільного залишення (жовтень-листопад 2022 року). Однак в періоді з 12.09.2022 по 30.09.2022 позивач отримав за поранення грошове забезпечення з розрахунку 100 000 грн. в жовтні, а також за грудень 2022 по лютий 2023 позивач отримував додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

19.04.2023 суд ухвалив відкрити спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справ.

19.06.2023 суд ухвалив перейти із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

04.07.2023 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті.

15.09.2023 суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

IV. Обставини, встановлені судом

Позивач був призваний на військову службу з 01.03.2022 та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця-снайпера 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону.

Під час проходження служби позивач отримав бойове поранення поблизу населеного пункту Киселівка, Благодатне Херсонської області, що підтверджується довідкою про обставини травми від 28.10.2022 №6237.

Внаслідок поранення був евакуйований та госпіталізований до КНН ММР Міська лікарня швидкої медичної допомоги, що підтверджується медичною картою стаціонарного хворого №4371/527.

У зв`язку з отриманням бойового поранення позивач перебував на лікуванні:

у період з 02.09.2022 по 05.09.2022 в КНН ММР Міська лікарня швидкої медичної допомоги, що підтверджується медичною картою стаціонарного хворого №4371/527;

у період з 05.09.2022 по 12.09.2022 в КНП Одеський регіональний клінічний протипухлинний ЦЕ ООР, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №21306/22;

у період з 11.10.2022 по 19.10.2022, що підтверджується випискою №1560 із медичної карти стаціонарного хворого;

у період з 20.10.2022 по 06.11.2022, що підтверджується довідкою, виданою Кодимською поліклінікою;

у період з 16.11.2022 по 05.12.2022, що підтверджується виписним епікризом Клінічного санаторія Аркадія ДПСУ;

у період з 08.12.2022 по 16.12.2022, що підтверджується випискою №22859 із медичної карти стаціонарного хворого;

у період з 16.12.2022 по 26.12.2022, що підтверджується випискою із медичної карти №7359 стаціонарного хворого;

у період з 26.12.2022 по 05.01.2023, що підтверджується витягом з медичної карти №7639 стаціонарного хворого;

у період з 05.01.2023 по 05.02.2023, що підтверджується медичною картою стаціонарного хворого №21 та свідоцтвом про хворобу від 03.02.2023 №581.

Відповідно до довідки ВЛК від 12.09.2022 №4025 позивачу надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів, а також встановлено, що отримана ним травма належить до легкої форми ступеня.

Згідно з відпускним квитком, виданим командиром військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2022 №763 позивач перебував у відпустці з 15.09.2022 по 12.10.2022.

01.12.2022 командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ №1562 Про результати службового розслідування за фактом несвоєчасного повернення з лікувального закладу солдатом, ОСОБА_2 В наказі відповідач зазначив про факт несвоєчасного повернення до розташування підрозділу позивача. Зокрема встановлено, що 19.10.2022 з лікувального закладу КНП Кодимська лікарня позивач був виписаний, який після виписки з медичного закладу не з`явився до місця служби та не поставив до відома командира підрозділу. З 19.10.2022 по 08.11.2022 місцезнаходження позивача було невідомо. Відповідно до вказаного наказу відповідач вважає позивача таким, що 20.10.2022 не повернувся з лікування до місця проходження служби та був відсутній на службі без поважних причин з 20.10.2022 по 08.11.2022, в чому вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України. Відповідно до п.3 цього Наказу позивача знято з усіх видів забезпечення та не виплачено щомісячну премію та додаткову винагороду за жовтень - листопад 2022 року на підставі окремого Доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022.

V. Джерела права та висновки суду.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення.

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Зміст даних спірних правовідносин становить вирішення питання існування законних підстав у відповідача позбавити позивача додаткової винагороди у спірному періоді.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).

Відповідно до п.2 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану грошове забезпечення включає в себе додаткову винагороду.

Виплата додаткової винагороди, що є предметом цього спору, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі - Постанова №168). Кабінет Міністрів затвердив Постанову №168 на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію.

Так, відповідно до п.1 Постанова №168 (в чинній редакції станом на час виникнення спірних правовідносин):

Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно з абз. четвертим п.1 Постанови №168 ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) : Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Крім того, в пункті 2-1 Постанови №168 установлено, що порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови визначають міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки.

Пункт 17 розділу І Порядку №260 визначає, що на період дії воєнного стану встановлення виплати грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Відповідно до пп.81,82, п.4 Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою КМУ від 26.11.2014 №671, Міноборони відповідно до покладених на нього завдань здійснює заходи, спрямовані на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам ЗСУ, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) , пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили у полон в ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру та порядку.

З аналізу вказаних норм права суд робить висновок, що додаткові винагороди, які є предметом цього спору, є додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується на період дії воєнного часу, порядок і умови виплати якого можуть також встановлюватися Міністром оборони України.

Так, порядок і умови виплати додаткової винагороди в Збройних Силах України, станом на дату виникнення спірних правовідносин, також був врегульований окремим дорученням Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 (далі-Доручення).

Відповідно до п.9.4 Доручення: «До наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. не включати військовослужбовців які, зокрема: самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місяця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.

Отже з огляду на процитовані вище норми права, для отримання додаткової грошової допомоги, насамперед, необхідно безпосередньо нести службу (перебувати) в місцях, де військовослужбовець визначеної служби повинен виконувати свої військові обов`язки. У разі відсутності у визначених місцях несення служби додаткові винагороди сплачуються тільки під час перебування на стаціонарному лікуванні, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або якщо військовослужбовці перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення пов`язаним із захистом Батьківщини.

Звертаючись до обставин цієї справи, позивач факт відсутності у військовій частині, у лікувальному закладі ( неповернення у військову частину) з лікування в жовтні-листопаді не заперечує. Таким чином, суд робить висновок про існування у відповідача законних підстав для невиплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. за ці два місяці.

Що стосується посилання позивача на невиплату додаткової винагороди в період з 12.09.2022 по 05.02.2023 суд зазначає, що наданою відповідачем карткою розрахунку спростовується факт невиплати за цей час додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн. Також суд звертає увагу, що відповідно до долученою позивачем до позову випискою з Приватбанку, яка, незважаючи на те, що подана не в повному обсязі, підтверджується здійснення виплат в т.ч. збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди за вересень місяць 2022, в якому він отримав поранення

При цьому суд відхиляє аргументи позивача про те, що відповідач не мав права застосувати до нього дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення грошових виплат, через відсутність виду такого дисциплінарного стягнення. З огляду на спірний наказ, зокрема зазначені у ньому підстави, позбавлення виплат за жовтень-листопад 2022 не було дисциплінарним стягненням, а відбулося на підставі Доручення міністра оборони України.

На підставі викладеного суд робить висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

VI. Судові витрати

З урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні позовних вимог, а також оскільки впродовж розгляду справи експертизи не призначалися, свідки не викликалися, суд не здійснює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Оксана БОЙКО

.