Справа № 340/7179/23
Суддя: Ю.П. ПАСІЧНИК
Дата ухвалення: 2023-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року м.Кропивницький Справа № 340/7179/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасічника Ю.П., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач), через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач) просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №100 від 27.08.2022 про визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за період з 27.08.2022 по теперішній час.

Ухвалою суду від 31.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.51).

Обгрунтовуючи вимоги позивач вказує, що з 15.03.2022 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується записами у військовому квитку. 22.08.2022 подав рапорт до військової частини про звільнення з військової служби відповідно до п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до якого було долучено всі необхідні документи. У зв`язку з тим, що рапорт довгий час не розглядався, позивач звертався д Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини щодо зобов`язання розглянути рапорт. Рішенням суду від 22.03.2023 зобов`язано військову частину розглянути рапорт. Командування військової частини відмовило у звільненні зі служби відповідно до п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зважаючи на те, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №100 від 27.08.2022 позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину.

Вважаючи оскаржуваний наказ незаконним позивач зазначає, що згідно домовленості з колишньою дружиною та укладеного нотаріального договору, він самостійно утримує та утримує дитину віком до 18 років, про що було повідомлено командування військової частини НОМЕР_2 , а тому не має можливості покинути дитину, яка з ним проживає.

Крім того, позивач вказує, що має незадовільний стан здоров`я у зв`язку з чим проходить лікування, що також перешкоджає проходженню військової служби.

Зазначає, що видання командиром військової частини наказу, яким особа визнається такою, що самовільно залишила військову частину та місце служби, чинним законодавством не передбачено.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даними позовом.

Заперечуючи проти позову, відповідачем 08.09.2023 надано відзив на позов та вказується, що 22.08.2022 позивач з рапортом щодо звільнення з військової служби не звертався оскільки, копія рапорту, яка долучена до матеріалів справи не містить відбитку штампу про прийняття рапорту, а також зазначено, що вказана обставина є предметом дослідження в адміністративній справі №340/6018/22 за позовом ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_2 , яка в даний час перебуває на розгляді в Третьому апеляційному адміністративному суді.

Видання оскаржуваного наказу №100 від 27.08.2022 здійснено за результатами службового розслідування, яким встановлено що позивач не прибув до військової частини після проходження лікування, а тому вважається таким, що самовільно залишив військову частину. Вказана обставина стала також підставою для припинення виплати грошового утримання позивачеві (а.с.56,57).

18.09.2023 позивачем надано відповідь на відзив, якою, на переконання позивача, спростовуються доводи відповідача наведені у відзиві (а.с.116-119).

Дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд встановив наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15.03.2022 №15 позивача зараховано до списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (а.с.90).

У зв`язку з отриманням поранення під час виконання бойового завдання, позивач перебував на стаціонарному лікуванні. Останній епікриз щодо знаходження на стаціонарному лікуванні, вказує, що позивач до 28.06.2022 перебував на лікуванні в КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» (а.с.84).

У зв`язку з неприбуттям позивача до розташування військової частини НОМЕР_2 після проходження лікування, начальником медичної служби-начальником медичного пункту ОСОБА_3 складено рапорт від 22.08.2022 на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 (а.с.83).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 22.08.2022 №367 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини, в т.ч. і позивачем по справі (а.с.63,64).

Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 22.08.2022 №176 призупинено виплату грошового забезпечення з 01.07.2022, військовослужбовцям, які самовільно залишили військову частину, в т.ч. і позивачеві по справі (а.с.101).

В період з 22.08.2022 по 27.08.2022 проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини (не з`явлення з лікування) (а.с.60-70).

27.08.2022 командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ №100 «Про результати службового розслідування», яким, зокрема і до позивача, застосовано дисциплінарне стягнення сувора догана (а.с.58,59).

Незгода позивача з наказом №100 від 27.08.2022 та припинення виплати грошового забезпечення стали підставою для звернення до суду.

Щодо доводів позивача про звернення до відповідача з рапортом про звільнення зі служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд зазначає наступне.

Примірник рапорту від 22.08.2022, копія якого долучена позивачем до матеріалів справи (а.с.26), не дає змоги з упевненістю встановити, що вказаний рапорт дійсно був прийнятий відповідачем. Крім того, відповідач заперечуючи факт звернення з даним рапортом, зазначає, що рапорт не містить відтиску штампу про прийняття вхідної кореспонденції (а.с.112). При цьому, посилання позивача на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у праві№340/6018/22, не може бути належним доказом оскільки, вказане рішення не набрало законної сили і в даний час оскаржується в апеляційному порядку військовою частиною НОМЕР_2 .

Щодо наявності підстав передбачених п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вказаною нормою передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, зокрема, в разі виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері).

Разом з тим, суд зазначає, що ініціювання позивачем виникнення вказаного права на звільнення зі служби розпочато ним вже в період самовільного залишення військової частини (неприбуттям позивача 28.06.2022 до розташування військової частини після проходження лікування), а саме, договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, утримання та визначення місця проживання дитини, датований 22.07.2022; договір про сплату аліментів на дитину, датований 05.08.2022 (а.с.15-18, 27-30).

Отже, вищевказані обставини не можуть свідчити про неправомірне застосування до позивача дисциплінарного стягнення на підставі наказу №100 від 27.08.2022.

При цьому суд враховує наступне.

Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (надалі Дисциплінарний Статут ЗСУ) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України

від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі Статут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

У пункті 1 розділу ''Загальні положення'' Статуту ВС ЗСУ визначено, що Збройні Сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

Відповідно до пункту 12 розділу ''Загальні обов`язки військовослужбовців'' Статуту ВС ЗСУ про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до пунктів 84-85 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Як вбачається з матеріалів справи виданню оскаржуваного наказу передувало службове розслідування, яким встановлено факт самовільного залишення військової частини.

Щодо припинення виплати грошового забезпечення суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 14 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260, до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які:

- самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);

- усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади, - з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);

- відмовились виконувати бойові накази (розпорядження), - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

- вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

- вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, - за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини;

- добровільно здалися в полон, - з дня з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, оголошеного наказом командира (начальника);

- навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення до самогубства, встановленого судом), - за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;

Зазначене не стосується військовослужбовців, визначених в абзацах другому - шостому цього пункту, які протягом поточного місяця:

- захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні;

- загинули (померли) внаслідок отриманих поранень, травм або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.

Зважаючи на встановлення в ході службового розслідування факту самовільного залишення позивачем військової частини, останньому правомірно припинено виплату грошового забезпечення.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати не підлягають розподіленню через відсутність даних про понесені судові витрати у матеріалах даної справи.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 143, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. ПАСІЧНИК