Справа № 640/34543/21
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 року № 640/34543/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства меліорації та рибного господарства України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до Державного агентства меліорації та рибного господарства України (далі також Держрибагентство, відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства меліорації та рибного господарства України від 22 жовтня 2021 року № 500-О «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади начальника Управління роботи з персоналом у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Держрибагентства без скорочення чисельності або штату державних службовців;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління роботи з персоналом Державного агентства меліорації та рибного господарства України або на рівнозначній посаді;

- стягнути з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 жовтня 2021 року по дату винесення рішення судом;

- зобов`язати Державне агентство меліорації та рибного господарства України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік;

- стягнути з Державного агентства меліорації та рибного господарства України на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації моральної шкоди 100 000, 00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

Вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Колесніковій І.С.

Ухвалою суду від 04 травня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні 04 вересня 2023 року вирішено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про порушення порядку її звільнення з посади, у тому числі у зв`язку з тим, що їй не було запропоновано рівнозначну посаду для переведення.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує на прийнятті оскаржуваного рішення відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому відзиві.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала з 16 жовтня 2020 року на посаді начальника Управління роботи з персоналом Державного агентства рибного господарства України. Державне агентство рибного господарства Україна було перейменовано відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24 травня 2021 року № 539 у Державне агентство меліорації та рибного господарства України.

Наказами Держрибагентства від 02 серпня 2021 року № 326 «Про введення в дію Структури Державного агентства меліорації та рибного господарства України» та від 16 серпня 2021 року № 346 «Про введення в дію штатного розпису на 2021 рік Державного агентства меліорації та рибного господарства України» було введено в дію нову структуру та новий штатний розпис Держрибагентства.

Так, штатну чисельність центрального апарату Держрибагентства було збільшено на-8 одиниць із 195 до 203 штатних одиниць. У зазначеній структурі та штатному розписі Управління роботи з персоналом, начальником якого працювала позивач, перетворено в Управління роботи з персоналом, документообігу, контролю та збереження документів. Штатна чисельність Управління роботи з персоналом, документообігу, контролю та збереження документів збільшена порівняно з штатною чисельністю Управління роботи з персоналом на 3 штатні одиниці.

21 вересня 2021 року позивачу надано для ознайомлення попередження про наступне звільнення за ініціативою суб`єкта призначення на підставі пункту 4 частини 1 статті 83 та пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

При цьому позивачу запропоновано для подальшого працевлаштування посаду начальника управління - головного бухгалтера Управління фінансів, бухгалтерського обліку та звітності Держрибагентства.

Вважаючи зазначену посаду невідповідною, позивач відмовилась від такого переведення.

Листом Держрибагентства від 21 жовтня 2021 року № 1-10.1-19/5848-21 позивачу повторно запропоновано вказану вище посаду начальника управління - головного бухгалтера Управління фінансів, бухгалтерського обліку та звітності Держрибагентства. Водночас позивачем не було надано згоду на таке переведення.

У зв`язку з наведеним, 22 жовтня 2021 року наказом Держрибагентства № 500-О позивача звільнено з державної служби відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 та пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Держрибагентства без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про державну службу» цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.

Підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наведені у статті 87 Закону України «Про державну службу».

Зокрема, підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (пункт 1 частини 1 статті 87 вказаного Закону).

При цьому, згідно частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Отже, з метою правильного вирішення даної справи необхідно встановити чи рівнозначною є запропонована позивачу посада начальника управління - головного бухгалтера Управління фінансів, бухгалтерського обліку та звітності Держрибагентства тій, з якої звільнили позивача - начальника Управління роботи з персоналом Державного агентства рибного господарства України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 затверджена схема посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2021 році.

При цьому обидві вказані посади відносяться до підкатегорії Б1 категорії Б з окладом 13 300, 00 грн (керівник самостійного управління, служби іншого державного органу, юрисдикція якого поширюється на всю територію України).

Отже, виходячи із встановлених обставин у спірних правовідносинах вбачається, що відповідно до статті 87 Закону України «Про державну службу» відповідач під час попередження запропонував позивачу рівнозначну посаду, проте останній не виявив бажання її зайняти, натомість подав заперечення на отримане попередження.

При цьому, у контексті доводів позивача, суд зазначає про те, що нормами чинного законодавства не передбачено, що суб`єкт призначення мав би запропонувати позивачу всі наявні вакантні посади. Натомість передбачено, що суб`єкт призначення пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Щодо доводів позивача про невідповідність запропонованої посади її кваліфікаційним вимогам, суд зазначає, що Довідник кваліфікаційних характеристик, затверджений наказом Міністерства праці України від 29 грудня 2004 року № 336, на який позивач посилається у позовній заяві, не є нормативно-правовим актом, оскільки він не проходив реєстрацію у Міністерстві юстиції України.

Водночас наведене вище визначення рівнозначності посад відповідає усталеній та обов`язковій до врахування в силу вимог статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» практиці Верховного Суду, наведеній, зокрема у його постанові від 05 січня 2023 року по справі № 340/2871/21.

Підсумовуючи наведене, суд уважає, що оскаржуваний наказ відповідача є таким, що відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), оскільки прийнятий з дотриманням вимог статті 87 Закону України «Про державну службу», а тому не підлягає скасуванню судом. Відповідно не підлягають задоволенню і похідні від наведеної вимоги, у тому числі щодо стягнення коштів в рахунок компенсації моральної шкоди.

Що стосується надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 55 Закону України «Про державну службу» держаним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Порядок надання та розмір такої допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Зазначеною нормою встановлюється право керівника вирішити питання про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а не обов`язок здійснити таку виплату.

Враховуючи наведене вище, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване рішення відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного агентства меліорації та рибного господарства України (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 45-А; ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.