Справа № 260/2048/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/2048/23 пров. № А/857/11860/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Курильця А. Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року у справі № 260/2048/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя в 1-й інстанції Плеханова З. Б.,

час ухвалення рішення 31 травня 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до відповідача - Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просив визнати протиправними дії та бездіяльність Мукачівського районного центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненадання відповіді на заяву від 08 грудня 2022 року про відстрочку чи звільнення позивача від мобілізації та зняття його з військового обліку для отримання дозволу на виїзд на постійне місце проживання в Чеську Республіку; зобов`язати відповідача надати письмову відповідь на заяву від 08 грудня 2022 року; зобов`язати відповідача вчинити дії по зняттю позивача з військового обліку для виїзду на постійне місце проживання в Чеську Республіку.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відповідач не надав відповіді на письмову заяву позивача від 08 грудня 2022 року про зняття останнього з військового обліку, відтак порушив вимоги Закону України «Про звернення громадян». Зазначає, що місцевий суд безпідставно взяв до уваги доданий до відзиву на позовну заяву лист-відповідь Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 09 грудня 2022 року за вих. № 6169, оскільки позивач із вказаним листом ознайомлений не був, доказів надсилання листа на адресу позивача відповідач не надав. Крім того, вказує, що він є волонтером, благодійником і допомагає та буде допомагати Україні у боротьбі з агресором. Однак він давно має тривалий побут в Чехії, а нещодавно отримав право на постійне проживання в Чехії. Ним отримано дозвільні документи в міграційній службі та громаді села і тепер він повинен знятися з військового обліку, у зв`язку з чим просить зняти його з військового обліку. Також апелянт звертає увагу на те, що оскаржуване рішення перешкоджає реалізації позивачем свого права на оформлення у встановленому законом порядку документів для постійного проживання за кордоном, та є достатні обґрунтовані підстави для задоволення позову та зобов`язання відповідача зняти його із військового обліку у зв`язку із виїздом за кордон на постійне проживання. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що 09 грудня 2022 року на адресу позивача скеровано лист-відповідь за вих. № 6169. У зазначеному листі заявнику роз`яснено про те, що відповідно до абз. 2 п. 30, абз.18 п. 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 921, необхідно дотримуватись вимог законодавства під час взяття, зняття та виключення з військового обліку військовозобов`язаних, насамперед щодо особистої присутності позивача, відтак заявнику було відмовлено у знятті з військового обліку. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 квітня 2022 року Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області у відповідь на клопотання ОСОБА_1 повідомило, що прийнято позитивне рішення щодо виїзду заявника на постійне місце проживання за кордон. Для завершення процедури оформлення виїзду за кордон заявнику необхідно знятися з реєстраційного обліку за останнім місцем проживання в Україні та отримати довідку від виконавчого органу місцевого самоврядування про виписку, а також отримати довідку органу фіскальної служби про сплату податку на доходи фізичних осіб та про відсутність податкових зобов`язань, що подається до органів митного контролю під час перетину кордону та надати тероргану ДМС паспорт громадянина України і паспорт України для виїзду за кордон для оформлення.

Згідно з листом №20 від 03 червня 2022 року, наданого директором Обласного благодійного фонду "Дім милосердя", зазначено, що ОСОБА_1 співпрацює з ОБФ "Дім милосердя", здійснюючи волонтерську діяльність, організовуючи поставки вантажів та доставляючи у регіони, які постраждали внаслідок війни.

29 листопада 2022 року ОСОБА_1 отримав від ГУ ДПС у Закарпатській області довідку про подану декларацію про майновий стан і доходи, де вказано, що станом на 29 листопада 2022 року невиконані зобов`язання зі сплати податкових зобов`язань за даними декларації відсутні.

Так, 08 грудня 2022 року позивач через свого представника ОСОБА_2 звернувся із заявою до керівника Мукачівського РТЦК та СП, в якій вказав, що перебуває на військовому обліку на альтернативній службі за релігійними переконаннями, однак веде тривалий побут в Чеській Республіці, а нещодавно отримав право на постійне проживання. Заявником отримано дозвільні документи в міграційній службі та громаді села, разом з тим, він повинен знятися з військового обліку, у зв`язку з цим просив відповідача вчинити дії щодо зняття з військового обліку військовозобов`язаних. До заяви додав: копію паспорту, копію військового квитка, довідки, надані благодійним фондом, листи міграційної служби та копію довіреності представника.

09 грудня 2022 року за вих. №6169 начальником Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на заяву позивача від 08 грудня 2022 року надано та скеровано відповідь на адресу, зазначену заявником. У листі вказано, що для вирішення питання про зняття позивача з військового обліку йому необхідно особисто звернутися до Мукачівського РТЦК та СП з паспортом громадянина України та військово-обліковими документами, визначеними у пункті 16 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07 грудня 2016 року.

Оскільки, як вважає позивач, Мукачівським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки протиправно не розглянуто його заяву щодо зняття з військового обліку, останній звернувся з цим позовом у суд.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у спосіб передбачений законом, оскільки на звернення позивача була надана відповідь з покликанням на правові норми, крім того, роз`яснено у який спосіб позивач повинен діяти, тобто довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За змістом статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон № 393/96-ВР. Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно із статтею 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян необхідно розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Частина перша статті 5 Закону №393/96-ВР передбачає, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до статті 7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Згідно із статтею 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що, на думку позивача, подана ним заява у порядку Закону України «Про звернення громадян» не розглянута належним чином.

Отже, предметом спору у цій справі є дотримання вимог Закону України «Про звернення громадян» під час розгляду звернення позивача від 08 грудня 2022 року.

За встановлених обставин цієї справи позивач у заяві від 08 грудня 2022 року до Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, поданої в порядку Закону №393/96-ВР, просив зняти його з військового обліку військовозобов`язаних.

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач листом від 09 грудня 2022 року за вих. №6169 надав відповідь, в якій зазначив, що для вирішення питання про зняття позивача з військового обліку йому необхідно особисто звернутися до Мукачівського РТЦК та СП з паспортом громадянина України та військово-обліковими документами , вказаними у пункті 16 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобовязаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07 грудня 2016 року.

Разом з тим, позивач стверджує, що про наявність відповіді на звернення йому стало відомо лише з відзиву відповідача на позовну заяву, оскільки така відповідь на адресу позивача не надходила.

Колегія суддів не приймає такі доводи до уваги, враховуючи встановлені обставини справи, та вважає правильним висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог та відповідність дій відповідача вимогам чинного законодавства.

Щодо відмови у задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії по зняттю позивача з військового обліку для виїзду на постійне місце проживання в Чеську Республіку, то колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції в цій частині виходячи з наступного.

Так, порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобовязаних, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07 грудня 2016 року, визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад та виконавчими апаратами районних, обласних рад (далі - державні органи), територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, військовими частинами, підприємствами, установами, організаціями та закладами освіти незалежно від їх підпорядкування та форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Відповідно до п.56 Порядку №921 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, серед іншого, організовують та ведуть військовий облік на відповідній території; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників і військовозобов`язаних у випадках, передбачених законодавством.

Взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників і військовозобов`язаних у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки здійснюється за їх особистої присутності. При цьому взяття на військовий облік, зняття або виключення з нього здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України та військово-облікових документів, визначених у пункті 16 цього Порядку.

Виключення з військового обліку осіб, які за рішенням суду визнані недієздатними, оголошені померлими (які пропали безвісти) або засуджені до позбавлення волі, здійснюється без їх особистої присутності.

Про взяття призовників і військовозобов`язаних на військовий облік, зняття та виключення з нього в їх військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що покликання сторін щодо подання заяви про зняття з військового обліку військовозобов`язаних скаржником особисто або через представника відхиляються колегією суддів, оскільки правильність рішення, прийнятого суб`єктом владних повноважень за результатами розгляду звернення по суті, не становить предмет розгляду цієї справи.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем дотримано процедуру розгляду звернення позивача та надано вичерпну відповідь по суті його заяви.

Так, доводи апелянта про відсутність відповіді Мукачівського РТЦК та СП на заяву ОСОБА_1 колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Колегія суддів зауважує, що єдино встановлених вимог щодо форми і порядку ознайомлення громадян з відповіддю на звернення чинним законодавством не передбачено, натомість містяться вимоги щодо обґрунтованості відповіді суб`єкта владних повноважень.

Висновки щодо обов`язку дотримання вимог повноти та мотивованості відповіді суб`єкта владних повноважень при процедурі розгляду звернень викладені Верховним Судом у постанові від 18 червня 2020 у справі № 819/1566/16, які є релевантними до спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 грудня 2022 року за вих. № 6169 начальником Мукачівського РТЦК та СП надано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 08 грудня 2022 року, що була надіслана на адресу, зазначену заявником. Водночас, як свідчать обставини справи, після звернення позивача до суду ним отримано відзив на позов, до якого було долучено лист-відповідь Мукачівського РТЦК та СП від 09 грудня 2022 року за вих. № 6169 на заяву ОСОБА_1 . Таким чином, про наявність відповіді на своє звернення позивач дізнався під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, що підтверджується квитанцією від 15 травня 2023 року про надсилання відзиву з додатками.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність вимог позивача щодо протиправності дій та бездіяльність Мукачівського районного центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненадання відповіді на заяву від 08 грудня 2022 року про відстрочку чи звільнення позивача від мобілізації та зняття його з військового обліку для отримання дозволу на виїзд на постійне місце проживання в Чеську Республіку; зобов`язання відповідача надати письмову відповідь на заяву від 08 грудня 2022 року та вчинити дії по зняттю позивача з військового обліку для виїзду на постійне місце проживання в Чеську Республіку.

Щодо покликання позивача на те, що даний спір підлягає розгляду в загальному порядку, а не спрощеному (письмовому) провадженні, то колегія суддів зазначає, що згідно з ч.1,3 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до приписів ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо:

1) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;

2) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

3) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;

4) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію.

Відтак, даний спір судом першої інстанції правильно розглянуто в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року у справі № 260/2048/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 19 жовтня 2023 року.