Справа № 200/4383/22
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року Справа№200/4383/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Тарасенка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ» (місцезнаходження: 84610, Донецька область, м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, 10, ) до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) про визнання протиправним та скасування постанов державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «КОНЦЕРН СТИРОЛ» (далі позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Позивач просить суд: 1) визнати незаконною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 69730959 від 26.08.2022 року про стягнення з ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» виконавчого збору у розмірі 43834159,18 грн., прийняту в межах виконавчого провадження № 69730959 із примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14; 2) визнати незаконною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 69730959 від 26.08.2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 207,30 грн., прийняту в межах виконавчого провадження № 69730959 із примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07 вересня 2022 року на адресу ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» надійшла постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі за текстом - Орган виконання, Орган ДВС), винесена 26.08.2022 року, про відкриття виконавчого провадження № 69730959 із примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року про стягнення з ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» на користь ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» грошових коштів в сумі ,92 грн., з яких: основного боргу за поставлений природний газ в сумі 934521527,38 грн., пені в розмірі 23025266,61 грн., інфляційних витрат в розмірі 396438952,03 грн. 3% річних в сумі 34227550,90 грн. та 73080,00 грн. судового збору.

Разом із постановою про відкриття виконавчого провадження № 69730959 Органом ДВС було також направлено на адресу ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» постанову ВП № 69730959 від 26.08.2022 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 43834159,18 грн. та постанову ВП № 69730959 від 26.08.2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 207,30 грн. в межах вказаного виконавчого провадження.

ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» вважає, що дії відповідача, які виявились у прийнятті ним оскаржуваних постанов від 26.08.2022 року про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження - є незаконними, а прийняті ним 26.08.2022 року оскаржувані постанови підлягають скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року, було зупинено провадження в адміністративній справі № 200/4383/22 за позовом приватного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ» до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування постанов державного виконавця до набрання законної сили судовим рішенням Господарського суду Запорізької області за результатами розгляду заяви від 17 листопада 2015 року № 142/10-15 про визнання наказу Господарського суду Запорізької області, виданого 13.10.2015 року у справі № 24/25-908/5753/154 частково таким, що не підлягає виконанню та скарги приватного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.09.2022 року № 39/09-22.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року, поновлено провадження в адміністративній справі № 200/4383/22 за позовом приватного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ» до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування постанов державного виконавця та призначено розгляд справи на 19 жовтня 2023 року.

Представник позивача надав суду клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи це тим, що він не має можливості з`явитися у дане судове засідання з причини тимчасової непрацездатності. Крім того, посилається на те, що Донецький окружний адміністративний суд знаходиться на території, яка з першого дня військової агресії перебуває під ворожими обстрілами, які становлять загрозу життю та здоров`ю всіх учасників судового процесу.

Проте суд критично ставиться до вказаного клопотання, оскільки представником позивача не надано жодного доказу щодо тимчасової непрацездатності адвоката Медведєва Віктора Юрійовича.

Представник відповідача також заявив клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи своє клопотання тим що про розгляд справи дізнався 16 жовтня 2023 року, тобто за три дні до судового засідання, що позбавило представника відповідача вчасно надати клопотання про участь у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в установлені законодавством строк (за п`ять днів до судового засідання).

Крім того, представником відповідача також зазначено, що Безпосередня участь у судовому засіданні в приміщенні суду за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 1 може нести небезпеку для життя та здоров`я учасників справи, оскільки Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 за № 1668/39004 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, до якого включено, зокрема, Слов`янська територіальна громада.

Суд критично ставиться до зазначеного клопотання, оскілки не можливість надання клопотання про участь у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, не є причиною для відкладення розгляду справи, так само як й той факт, що приміщення Донецького окружного адміністративного суду знаходиться у м. Слов`янськ Донецької області.

Щодо посилання сторін на те, що вони були повідомленні про розгляд справи 16 жовтня 2023 року, суд зазначає, що відповідно до відомостей програми «Діловодство спеціалізованого суду», ухвала про поновлення провадження у справі та призначення судового засідання на 19.10.2023 року була направлена на офіційні електронні адреси сторін у справі 10 жовтня 2023 року, тобто за 9 днів до розгляду справи.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Отже, наслідками відкладення розгляду справи стане порушення строків, які визначені в Кодексі адміністративного судочинства, щодо даної категорії справ.

Суд також зазначає, що в матеріалах справи міститься необхідні документи, які дають можливість розглянути дану справу за відсутності сторін.

Крім того, представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ», в якому просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, мотивуючи це тим, що постановою державного виконавця від 26.08.2022 року відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Донецької області № 905/3647/15, виданого 13.04.2022 року, зобов`язано боржника, протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію зазначеної постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Разом з тим 26.08.2022 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Частиною третьою, зазначеної статті, встановлено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Враховуючи зазначені норми та з метою забезпечення виконання рішення суду 30.08.2022 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Відповідно до частини третьої статті 36 Закону У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

У зв`язку з відсутністю інформації щодо місця знаходження транспортних засобів, є необхідність в оголошенні останніх в розшук.

Враховуючи викладене, керуючись частиною третьою статті 36 Закону 30.08.2022 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

Щодо посилання позивача на мирову угоду, яку було укладено 16.09.2015 року щодо порядку погашення ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» 934521527,38 грн. основного боргу за поставлений газ; 73080,00 грн судового збору, і яка була затверджена Господарським судом Запорізької області 14.03.2016 року, відповідач зазначив, що з приводу мирової угоди ні від стягувача, ні від боржника не надходило жодної інформації, таким чином, представник відповідача вважає, що державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, на підставі ст. 205 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач Приватне акціонерне товариство «КОНЦЕРН СТИРОЛ», , зареєстрована як юридична особа 10.10.1995 року. Юридична адреса 84610, Донецька область, м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, 10. Основним видом діяльності за КВЕД: 20.15 Виробництво добрив і азотних сполук; Інші види діяльності за КВЕД: 20.13 Виробництво інших основних неорганічних хімічних речовин; 20.16 Виробництво пластмас у первинних формах; 77.21 Прокат товарів для спорту та відпочинку; 85.52 Освіта у сфері культури; 86.10 Діяльність лікарняних закладів; 86.21 Загальна медична практика; 86.22 Спеціалізована медична практика; 86.23 Стоматологічна практика; 86.90 Інша діяльність у сфері охорони здоров`я; 90.01 Театральна та концертна діяльність; 90.04 Функціювання театральних і концертних залів; 93.11 Функціювання спортивних споруд; 93.19 Інша діяльність у сфері спорту; 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами; 46.76 Оптова торгівля іншими проміжними продуктами; 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; 61.10 Діяльність у сфері проводового електрозв`язку; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 73.11 Рекламні агентства; 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення; 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; 36.00 Забір, очищення та постачання води; 37.00 Каналізація, відведення й очищення стічних вод.

13 жовтня 2015 року Наказом Господарського суду Запорізької області про примусове виконання судового рішення у справі № 24/25-908/5753/14, на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 року у справі № 24/25-9085753/14 та постанови Донецького апеляційного господарського суду від 30.09.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14, яка набрала законної сили з дня її винесення, було стягнуто з ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» основний борг за поставлений природний газ в сумі 934521527,38 грн., пеню в розмірі 23025266,61 грн., інфляції в розмірі 396438952,03 грн., 3% річних в сумі 34227550,90 грн. та 73080,00 грн. судового збору.

26 серпня 2022 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69730959, на підставі наказу Господарського суду Запорізької області № 24/25-908/5753/14, який видано 13.10.2015 року. Згідно заяви представника стягувача від 17.08.2022 року залишок заборгованості ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» складає 438341591,80 грн.

26 серпня 2022 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 271,47 грн.

26 серпня 2022 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» у розмірі 43834159,18 грн.

26 серпня 2022 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.

Вказані постанови позивач отримав 07 вересня 2022 року.

30 серпня 2022 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. було винесено постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ».

30 серпня 2022 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкрити після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ».

Як вбачається з інформації Єдиного державного реєстру судових рішень, 16.06.2015 року Господарським судом Запорізької області у справі № 24/25-908/5753/14 прийнято рішення по суті , позовні вимоги задоволені , стягнуто на користь позивача: - основний борг - 934521527, 38 грн. ; - пеню 76750888,70 грн.; - інфляційні втрати 396438952,03 грн.; - 3 % річних 34227550,90 грн.; - судовий збір 73080,00 грн.

30.09.2015 року Донецьким апеляційним Господарським судом у справі № 24/25-908/5753/14 прийнята постанова , якою рішення суду першої інстанції частково змінено , абзац перший резолютивної частини рішення доповнений словом «частково»; в абзаці другому резолютивної частини словосполучення «пеню в розмірі 76 750 888,70 грн.» замінено на словосполучення «пеню в розмірі 23025266,61 грн.» ; доповнено резолютивну частину наступним абзацем : «В іншій частині позову відмовити».

На виконання рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 24/25-908/5753/14 та постанови Донецького апеляційного господарського суду від 30.09.2015 року у цій справі, Господарським судом Запорізької області 13.10.2015 року виданий наказ на примусове виконання з терміном пред`явлення до 13.10.2016 року.

Постановою Вищого Господарського суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 24/25-908/5753/14, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.09.2015 року в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних скасовано, в цій частині справу направлено на новий розгляд до Донецького апеляційного господарського суду.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.03.2016 року, рішення суду першої інстанції частково змінено, абзац перший резолютивної частини рішення доповнено словом: «частково»; в абзаці другому резолютивної частини словосполучення «пеню в розмірі 76750888,70 грн.» замінити на словосполучення «пеню в розмірі 23025266,61 грн.».

09.11.2015 року на адресу Господарського суду Запорізької області надійшла спільна заява сторін у справі про затвердження мирової угоди від 16.09.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14, укладену між Публічним акціонерним товариством «Концерн Стирол» та Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Ухвалою від 14.03.2016 року Господарським судом Запорізької області затверджено Мирову угоду від 16.09.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14 укладену між Публічним акціонерним товариством «Концерн Стирол» та Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в редакції погодженій сторонами.

Пунктом 4 Мирової угоди сторони погодили, що ПАТ «Концерн Стирол» зобов`язується сплатити на користь ДК «Газ України» 934594843,38 грн., в тому числі: 934521527,38 грн. основного боргу, а також суми витрат з оплати державного мита (судового збору) 73080,00 грн. та суми витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236,00 грн., рівними частинами впродовж двадцяти трьох місяців по 38941451,81 грн. щомісячно , а в двадцять четвертому місяці - 38941451,75 грн., починаючи з місяця, що слідує за місяцем закінчення антитерористичної операції, що проводиться у зв`язку з подіями в окремих районах Донецької та Луганської областей. При цьому місяцем, в якому завершиться антитерористична операція, вважається місяць, в якому набере чинності нормативно правовий акт про завершення анти терористичної операції.

Пунктом 8 Мирової угоди погоджено, що у випадку порушення ПАТ «Концерн Стирол» умов погашення заборгованості у розмірах та у строки, визначені пунктом 4 цієї Мирової угоди, ДК «Газ України» має право негайно вжити передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання Мирової угоди, в тому числі шляхом пред`явлення ухвали про затвердження Мирової угоди на примусове виконання до органу державної виконавчої служби.

Пунктом 9 Мирової угоди закріплено ,у разі невиконання /неналежного виконання ПАТ «Концерн Стирол» умов погашення заборгованості у розмірі та строки визначені пунктом 4 цієї Мирової угоди , та у випадку передбаченому частиною 2 пункту 8 цієї Мирової угоди, ухвала про затвердження Мирової угоди підлягає пред`явленню до органу державної виконавчої служби. Строк пред`явлення ухвали про затвердження цієї Мирової угоди до виконання: протягом тридцяти шести місяців , починаючи з місяця ,що слідує за місяцем в якому набере чинності нормативно правовий акт про завершення анти терористичної операції.

Постановою Вищого Господарського суду України від 08.06.2016 року у справі № 24/25-908/5753/14 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.03.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Донецького апеляційного господарського суду.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.07.2016 року у справі № 24/25-908/5753/14 ухвала Господарського суду Запорізької області від 14.03.2016 року про затвердження Мирової угоди від 16.09.2015 року, скасована.

Постановою Вищого Господарського Суду України від 02.11.2016 року у справі № 24/25-908/5753/14, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.07.2016 року скасовано, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 14.03.2016 року про затвердження Мирової угоди від 16.09.2015 року, залишено без змін.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року у справі № 24/25-908/5753/14 рішення Господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 року змінено, абзац перший резолютивної частини рішення доповнено словом «частково»; в абзаці другому резолютивної частини словосполучення «пеню в розмірі 76750888,70 грн.» замінити на словосполучення «пеню в розмірі 7675088,87 грн.»; доповнено резолютивну частину наступним абзацом: « В іншій частині позову відмовити».

Постановою Вищого Господарського Суду України від 01 вересня 2017 року у справі № 24/25-908/5753/14, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017 року залишено без змін.

19.09.2017 року Господарським судом Запорізької області у справі № 24/25-908/5753/14 на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 року, яке набрало законної сили з дня винесення постанови Донецького апеляційного господарського суду (20.03.2017) , виданий наказ про примусове стягнення : - основний борг - 934521527,38 грн. ; - пеня 7675088,87 грн. ; - інфляційні витрати - 396438952,03 грн. ; - 3% річних 34227550,90 грн. ; - сума судового збору 73080,00 грн. Наказ може бути пред`явлений на виконання до 20.03.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.07.2019 року у справі № 24/25-908/5753/14 заяву Приватного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ» про визнання ухвали Господарського суду Запорізької області від 14.03.2016 року про затвердження мирової угоди , що є виконавчим документом, такою що не підлягає виконанню станом на 19.03.2019 року задоволено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2019 року у справі № 24/25-908/5753/14 ухвалу Господарського суду Запорізької області від 10.07.2019 року скасовано.

Суд апеляційної інстанції вказує, що скаржник (Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України») зазначає, що ухвала господарського суду Запорізької області про затвердження мирової угоди є чинною, відповідає всім вимогам виконавчого документа в розумінні статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а боржник за нею має невиконаний обов`язок щодо сплати заборгованості.

Враховуючи те, що ухвалою від 14.03.2016 року Господарським судом Запорізької області затверджено Мирову угоду від 16.09.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14 укладену між Публічним акціонерним товариством «КОНЦЕРН СТИРОЛ» та Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в редакції погодженій сторонами, та 19.09.2017 року Господарським судом Запорізької області у справі № 24/25-908/5753/14 на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 року, яке набрало законної сили з дня винесення постанови Донецького апеляційного господарського суду (20.03.2017 року), виданий наказ про примусове стягнення : - основний борг - 934521527,38 грн.; - пеня 7675088,87 грн.; - інфляційні витрати - 396438952,03 грн.; - 3% річних 34227550,90 грн.; - сума судового збору 73080,00 грн., існують об`єктивні обставини для визнання наказу Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року по справі № 24/25-908/5753/14 таким, що не підлягає виконанню частково в сумі 934521527,38 грн. основного боргу , а також суми по оплаті державного мита (судового збору) у розмірі 73080,00 грн. та суми витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу у розмірі 236,00 грн., Господарський суд Запорізької області 11 жовтня 2022 року прийняв ухвалу, якою заяву № 142/10-15 Приватного акціонерного товариства «Стирол» () про визнання наказу Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року по справі № 24/25-908/5753/14 таким , що не підлягає виконанню частково: 934521527,38грн. основного боргу, а також суми по оплаті державного мита (судового збору) у розмірі 73080,00 грн. та суми витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу у розмірі 236,00 грн., задовольнив: Наказ Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року по справі № 24/25-908/5753/14 визнав таким, що не підлягає виконанню частково в сумі 934521527,38 грн. основного боргу, а також суми по оплаті державного мита (судового збору) у розмірі 73080,00 грн. та суми витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу у розмірі 236,00 грн.

Отже, спірним питанням даної справи є законність дій посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, щодо прийняття постанов про стягнення з ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» виконавчого збору у розмірі 43834159,18 грн., прийняту в межах виконавчого провадження № 69730959 із примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14 та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 207,30 грн., прийняту в межах виконавчого провадження № 69730959 із примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14 в рамках виконавчого провадження № 69730959.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши нормативно-правові акти, до сфери регулювання яких відносяться спірні правовідносини, при вирішенні спірних правовідносин суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У відповідності до частини 1 статті 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 1 та 5 статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що за заявою стягувача виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону

Приписами частин 1, 2, 4, 5 статті 27 Закону № 1404-VIII регламентовано, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

При цьому, частиною 6 статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Згідно із частинами 9, 10 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Виконавчий збір не стягується, якщо інше не передбачено угодою про врегулювання спору (мировою угодою), укладеною між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, відповідно до якої виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню.

За наявності обставин, визначених абзацом першим цієї частини, виконавче провадження, відкрите на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у тому числі до дати укладення такої угоди, підлягає закінченню відповідно до пункту 19 частини першої статті 39 цього Закону.

Між тим, згідно із пунктом 8 розділу III наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802 та яким затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція) стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Частиною третьою зазначеної статті визначено, що у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-19 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналогічні положення закріплені у пункті 8 розділу III Інструкції та яким, серед іншого, передбачено, що державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Також слід вказати, що частиною 1 статті 42 Закону № 1404-VIII регламентовано, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (ч. 5 ст. 42 Закону № 1404-VIII).

Аналізуючи вказані положення Закону №1404-VIII та Інструкції суд приходить до наступних висновків.

По-перше, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

По-друге, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом № 1404-VIII.

По-третє, про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

В той же час, суд зазначає, що норма Закону України № 1404 кореспондує до приписів частини 7 статті 27 цього ж Закону, якою в свою чергу чітко наголошується на тому, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішенням, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже, як було зазначено вище, ухвалою Господарського суду Запорізької області 21.09.2017 року у справі № 24/25-908/5753/14 наказ Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року визнано таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» наступних сум грошових коштів: пені в розмірі 23025266,61 грн., інфляційних витрат в розмірі 396438952,03 грн., 3% річних в сумі 34227550,90 грн.

Крім того, 14 березня 2016 року Господарським судом Запорізької області 16.09.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14 було затвердженого укладену 16 вересня 2015 року між ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» та ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» мирову угоду, щодо порядку погашення ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» наступних сум грошових коштів: 934521527,38 грн. основного боргу за поставлений природний газ; 73080,00 грн. судового збору, які також відображено у спірному наказі від 13.10.2015 року, за яким було відкрито виконавче провадження № 69730959.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 193 Господарського кодексу України, у разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Отже, ухвала про затвердження мирової угоди є окремим самостійним виконавчим документом. А отже, стягнення цієї ж самої суми грошових коштів ще й на підставі спірного наказу від 13.10.2015 року порушує собою положення статті 61 Конституції України, де прямо зазначається, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення.

Суд також звертає увагу на те, що ухвала Господарського суду Запорізької області від 21.09.2017 року у справі № 24/25-908/5753/14, якою спірний наказ було визнано таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення штрафних санкцій, так само, як і ухвала Господарського суду Запорізької області від 21.09.2017 року про затвердження між сторонами у справі № 24/25-908/5753/14 мирової угоди на суму основного боргу та судового збору, набрали законної сили ще задовго до моменту відкриття виконавчого провадження № 69730959.

Положеннями статті 326 Господарського процесуального кодексу України, встановлюється, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Ухвали Господарського суду Запорізької області від 14.03.2016 року та від 21.09.2017 року, як і всі інші рішення, ухвалені Судами у справі № 24/25-908/5753/14, відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», знаходиться у постійному загальному безоплатному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, отже виконавець не міг не знати про існування зазначених вище судових рішень.

Таким чином, загальна сума грошових коштів, яка не може бути стягнута за спірним наказом від 13.10.2015 року складає: 934521527,38 грн. + 73080,00 грн. + 23025266,61 грн. + 396438952,03 грн. + 34227550,90 грн. = ,92 грн., що дорівнює собою сумі стягнення за спірним наказом від 13.10.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14, на виконання якого було відкрито виконавче провадження № 69730959, в межах якого було прийнято оскаржувану у даній справі постанову про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, враховуючи те, що сума грошових коштів, яка підлягає примусовому стягненню за спіним наказом від 13.10.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14, дорівнює 0 грн., виконавчий збір, що повинен бути стягнути у даному випадку, також повинен дорівнювати 0 грн.

Крім того, Господарський суд Запорізької області 11 жовтня 2022 року прийняв ухвалу, якою Наказ Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року по справі № 24/25-908/5753/14 визнав таким, що не підлягає виконанню частково в сумі 934521527,38 грн. основного боргу, а також суми по оплаті державного мита (судового збору) у розмірі 73080,00 грн. та суми витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу у розмірі 236,00 грн.

Згідно частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином суд приходиться до висновку що позовні вимоги в частині визнання незаконною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 69730959 від 26.08.2022 року про стягнення з ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» виконавчого збору у розмірі 43834159,18 грн., прийняту в межах виконавчого провадження № 69730959 із примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14, є такими що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 69730959 від 26.08.2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 207,30 грн., прийняту в межах виконавчого провадження № 69730959 із примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14, суд зазначає наступне.

Постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження є самостійними рішеннями суб`єкта владних повноважень, які підлягають окремому оскарженню.

Відповідно до вимог статті 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Отже, положеннями чинного законодавства, якими регламентовано підстави та процедуру здійснення виконавчого провадження, розмежовано такі поняття, як визначення та стягнення витрат виконавчого провадження, та визначено порядок винесення відповідних постанов державного виконавця та їх наслідки.

Так, відповідно до вищенаведених норм права, одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виконавець виносить постанову лише про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Таким чином, стягнення витрат виконавчого провадження не є неминуче пов`язаним наслідком із початком виконавчого провадження.

Разом з тим, відповідно до частин 4 статті 42 Закону №1404-VIII, на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» дозволяє здійснити стягнення з боржника витрат виконавчого провадження на стадії його закінчення лише у разі необхідності стягнення з боржника таких витрат. Сам факт визначення таких витрат не свідчить про необхідність їх стягнення.

Аналізуючи наведені норми, суд вважає, що Закон України «Про виконавче провадження» не містить прямого обов`язку для виконавця виносити постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у випадку його закінчення.

Таким чином, у постанові про стягнення витрат виконавчого провадження виконавцем повинно бути обґрунтовано необхідність стягнення таких витрат з точки зору їх необхідності, розсудливості та з дотриманням принципу пропорційності, тобто, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 750/4975/17, оцінюючи обставини фактичного виконання рішення до відкриття виконавчого провадження, колегія суддів вказує, що у разі виконання рішення суду добровільно, боржник не повинен нести тягар додаткових витрат, таких наприклад, як виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, тощо.

Отже, суд приходить до висновку, що оскільки Господарський суд Запорізької області 11 жовтня 2022 року прийняв ухвалу, якою Наказ Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року по справі № 24/25-908/5753/14 визнав таким, що не підлягає виконанню частково в сумі 934521527,38 грн. основного боргу, а також суми по оплаті державного мита (судового збору) у розмірі 73080,00 грн. та суми витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу у розмірі 236,00 грн., то й мінімальні витрати виконавчого провадження в сумі 207,30 грн. позивач не повинен сплачувати в рамках ВП № 69730959.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, Європейський суд з прав людини в рішеннях у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

Іншими словами, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та у справах «Ґаші проти Хорватії» «Трґо проти Хорватії»).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Віііг Тоща V. Зраіп) серія А. 303-А; пункт 29).

Відповідно до статті 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 03 березня 2020 року у справі № 260/801/19, від 28.10.2020 року у справі № 640/13697/19.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги приватного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ» до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування постанов державного виконавця, є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 27291,00 грн. (платіжне доручення № 1562461 від 14.09.2022 року).

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 241-246, 250-251, 257-263, 293, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов приватного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ» (юридична адреса: 84610, Донецька область, м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, 10, ) до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) про визнання протиправним та скасування постанов державного виконавця задовольнити повністю.

Визнати незаконною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) ВП № 69730959 від 26.08.2022 року про стягнення з ПрАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» (юридична адреса: 84610, Донецька область, м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, 10, ) виконавчого збору у розмірі 43834159,18 грн., прийняту в межах виконавчого провадження № 69730959 із примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14.

Визнати незаконною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) ВП № 69730959 від 26.08.2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 207,30 грн., прийняту в межах виконавчого провадження № 69730959 із примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 13.10.2015 року у справі № 24/25-908/5753/14.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) на користь приватного акціонерного товариства «КОНЦЕРН СТИРОЛ» (юридична адреса: 84610, Донецька область, м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, 10, ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 27291 (двадцять сім тисяч двісті дев`яносто одна) грн. 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко