Справа № 400/5568/23
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2023-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2023 р. № 400/5568/23
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В. розглянув у порядку спрощеного провадження, без виклику сторін, з дотриманням вимог передбачених ст.263 КАС України адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008,
провизнання протиправним та скасування рішення від 16.03.2023 № 62; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду із позовом, в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Миколаївській області від 16.03.2023 №62 про відмову в призначенні їй пенсії за віком; 3) зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 23.03.2023 та передати її пенсійну справу за місцем фактичного проживання до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області.

Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що відповідачем безпідставно не враховані періоди роботи з 01.09.1980 по 13.08.1981, спираючись на наявний допис дати звільнення та дати, номеру наказу на звільнення в підставах внесення запису; з 24.07.1984 по 01.09.1995, спираючись на те, що запис про переведення у зв`язку з ліквідацією підприємства засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства, відсутній запис про прийняття на роботу до нового підприємства , наявний запис про переведення на іншу посаду з 07.02.2001, ведення підприємницької діяльності протягом січня 2008- листопада 2011 року, квітня 2014-листопада 2016 року, січня -лютого 2017 року, квітня-грудня 2019, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків. Трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про її роботу у спірні періоди, що є додатнім для підтвердження стажу. Щодо недоліків трудової книжки, то позивачка вказала, що обов`язок ведення трудової книжки покладено на роботодавця, тому її неналежне веддення не може мати негативні наслідки дня неї. Записи у трудовій книжці не містять недопустимих перекреслень, виправлень, які змінювали б суть записів або перекручували б їх зміст, містять печатки та підписи посадових осіб, тому у відповідача були відсутні підстави для неврахування вказаних періодів до страхового стажу позивачки. На переконання позивачки, необґрунтоване неврахування зазначених періодів її роботи до страхового стажу суперечить нормам пенсійного законодавства та порушує її право на належний соціальний захист.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію виклав у відзиві. Відповідно до позиції відповідача, до страхового стажу позивача не може бути зараховано періоди роботи з 01.09.1980 по 13.08.1981, з 24.07.1984 по 01.09.1995 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 01.10.1980 щодо цих періодів містяться дописи: дати звільнення та дати і номеру наказу про звільнення в підставах внесення запису, запис про переведення у зв`язку з ліквідацією засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства, крім того відсутній запис про прийняття на роботу до нового підприємства, а наявний лише запис про переведення на іншу посаду. Позивачка не скористалась своїм правом та не надала жодної підтверджуючої довідки за вказані періоди роботи. Також, відповідач вказав про відсутність підстав для зарахування періодів роботи з 2008- листопад 2011, квітня 2014-листопада 2016 року, січня -лютого 2017, квітня -грудня 2019, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків. Щодо вимоги позивача про витребування та передачі пенсійної справи до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, то відповідно до п. 4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, електронна пенсійна справа передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії, тому ці вимоги є недоцільними.

Суд розглянув справу 20.10.2023 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в порядку, передбаченому ст.263 КАС України.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.09.2023 звернулась за допомогою вебпорталу електронних послуг Пенсійного фонду України за призначенням їй пенсії за віком.

До заяви було додано копії : паспорту, РНОКПП, трудової книжки, листа ГУПФУ в Дніпропетровській області щодо підтвердження перебування на обліку як ФОП, довідка щодо навчання, довідка про рахунок, свідоцтва про шлюб, витягу з реєстру страхувальників.

Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області №62 від 16.03.2023 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, спираючись на відсутність права на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

Як вбачається з спірного рішення, враховано страховий стаж для визначення права - 13 років 01 місяць 10 днів, страховий стаж - 10 років 07 місяців 11 днів. При цьому до страхового стажу не враховано періоди роботи з 01.09.1980 по 13.08.1981, з 24.07.1984 по 01.09.1995 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 01.10.1980, оскільки щодо цих періодів містяться дописи: дати звільнення та дати і номеру наказу про звільнення в підставах внесення запису, запис про переведення у зв`язку з ліквідацією засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства, крім того відсутній запис про прийняття на роботу до нового підприємства, а наявний лише запис про переведення на іншу посаду. Також, не враховані періоди підприємницької діяльності з 2008- листопад 2011, квітня 2014-листопада 2016 року, січня - лютого 2017, квітня - грудня 2019, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків.

Трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_2 містить запис: 1) з 01.09.1980 зарахована на посаду вихователя в дитячий сад Петропавлівської птахофабрики на підставі наказу №291-к від 01.09.1980 року; 2) з 11.1980 переведена на посаду вихователя Петропавлівського д/с № 3 на період декретної відпустки згідно наказу №388-к від 12.11.80; 3) 13.08.1981 звільнена з посади вихователя за власним бажанням згідно наказу 508 від 15.8.1981 року; 6) 24.07.1984 прийнята експедитором торгово-оптової бази згідно розпорядження 90"е" від 24.07.1981; 7) 01.12.1986 переведена бухгатером торгово-оптовой бази на час декретної відпустки згідно разп. 110 "а" від 29.11.1986; 8) 09.08.1988 переведена бухгалтером згідно наказу 88 від 09.08.88; 9) 14.07.1990 переведена продавцем лісоторгового складу на час декретної відпустки згідно наказу №268 від 14.07.1990; 10) 27.03.1992 переведена кладовщиком згідно наказу №35 від 27.03.92; 11) 10.12.1992 переведена завідуючим складом згідно наказу 147 від 03.12.1992; 12) 02.11.1993 переведена завідуючою складом оптово-рознічного підприємства згідно наказу 87 від 02.11.1993; 13) 25.08.1994 переведена продавцем по прийому склотари згідно наказу 134 від 25.08.1994; 14) 01.09.1995 у зв`язку з ліквідацією оптово-рознічного підприємства переведена продавцем "РПС" згідно наказу №111 від 01.09.95; 15) 06.02.2001 переведена ст. контролером ринка РПС згідно розп. 12 від 06.02.2001; 16) 12.08.2002 звільнена по ст. 38 КЗпПУ України за власним бажання згідно розп. №65 від 12.08.02; 19) 08.11.2011 ФОП ОСОБА_2 прийнята на роботу продавцем за трудовим договором №261102096 від 08.11.2011; 20) 19.03.2014 звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпПУ.

Згідно довідки Петропавлівської районної спілки споживчих товариств Петропавлівської РССТ від 16.11.2002 №32, що видана ОСОБА_1 , про те, що вона дійсно прийнята була на роботу експедитором торгово-оптової бази райспоживспілки з 24.07.1984 року згідно розпорядження №90 "А" від 24.07.1984 року, розпорядження №110 "а" від 29.11.1986 не зберіглося, згідно наказу №268 від 27.03.1992 переведена кладовщиком, наказ №87 від 02.11.1993 не зберігся, згідно наказу №134 від 01.09.1995 в зв`язку з ліквідацією торгово-оптової бази райспоживспілки переведена продавцем РПС 01.09.1995, згідно розпорядження Петропавлівської райспоживспілки №12 від 06.02.2001 переведена старшим контролером ринку РПС, згідно розпорядження №65 від 12.08.2022 звільнена з роботи за власним бажанням.

Згідно Архівної довідки №211 від 16.08.2022, наявні відомості щодо наказу №291-к по Петропавлівському райвно від 01.09.1980 про призначення ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ), яка закінчила педклас, на посаду вихователя д/с "Ромашка" Петропавлівської птахофабрики.

Досліджуючи правомірність або протиправність підстав не врахування відповідачем періоди роботи позивачки з 01.09.1980 по 13.08.1981, з 24.07.1984 по 01.09.1995, суд виходить з наступного.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначені Законом України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788) та Законом України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058).

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

На момент заведення трудової книжки позивача НОМЕР_3 та внесення відповідних записів була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція № 162).

В подальшому, була затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Відповідно до Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше

тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Подібні правові приписи містить і діюча Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, пунктом 4.1 якої передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Підставою не зарахування позивачу періодів роботи з 01.09.1980 по 13.08.1981, з 24.07.1984 по 01.09.1995 було те, щодо цих періодів містяться дописи: дати звільнення та дати і номеру наказу про звільнення в підставах внесення запису, запис про переведення у зв`язку з ліквідацією засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства, крім того відсутній запис про прийняття на роботу до нового підприємства.

Відповідно до Інструкції №162 (аналогічні приписи містить й Інструкція №58) у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом

м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

З копії трудової книжки позивача встановлено, що вона ймовірно містить допис дати звільнення ( запис 2), допис номеру та дати наказу (запис 3), а запис 14 про переведення у зв`язку з ліквідацією засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства, та відсутній запис про прийняття на роботу до нового підприємства.

Однак, по-перше, не встановлено, що це є саме дописи, а по-друге, вони не містять недопустимих перекреслень, виправлень, які змінювали б суть записів або перекручували б їх зміст.

Неповне заповнення не спростовує факту трудової діяльності позивачки у наведені вище періоди, який також підтверджують надані позивачкою довідки.

На працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про зарахування стажу) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

За таких обставин, відповідач протиправно не врахував до страхового стажу період роботи позивачки з 01.09.1980 по 13.08.1981 та з 24.07.1984 по 01.09.1995. Теж саме стосується й періоду роботи з 01.09.1995 по 06.02.2001, оскільки позивачка не повинна нести наслідки за помилку роботодавця щодо зазначення у трудовій книжці про її переведення у зв`язку з ліквідацією підприємства до іншого без запису про прийняття на роботу. Більш того, вказане переведення підтверджено довідкою №32 від 16.11.2022, виданою Петропавлівською районною спілкою споживчих товариств.

Відтак, з урахуванням наведених висновків стаж роботи позивачки для визначення права становить 30 років 7 місяців 7 днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо вимоги позивача про витребування та передачі пенсійної справи до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, то суд зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними, оскільки відповідно до п. 4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, електронна пенсійна справа передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Позов задовольнити частково.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги повністю, суд використовуючи повноваження передбачені ч.2 ст.9 КАС України, самостійно визначає формулювання резолютивної частини судового рішення, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.

Сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 858,88 гривень підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,549) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16.03.2023 №62 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області врахувати до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 01.09.1980 по 13.08.1981, з 24.07.1984 по 01.09.1995, з 01.09.1995 по 06.02.2001, та призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) пенсію за віком з 23.03.2023.

4. В задоволенні вимог щодо передачі пенсійної справи до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,549) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати в розмірі 858,88 (вісімсот п`ятдесят вісім грн вісімдесят вісім коп) гривень.

6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 20.10.23