Справа № 760/32146/21
Суддя: Зуєвич Л. Л.
Дата ухвалення: 2023-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/1455/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_2 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до інспектора Департаменту патрульної поліції Вічкань Вадима Олексійовича /далі - інспектор поліції Вічкань В.О./ (адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), Департаменту патрульної поліції /далі - Департамент/ (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С ТА Н О В И В:

Рух справи

30.11.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов вказаний адміністративний позов, датований 24.11.2021, за підписом позивача, в якому позивач просить суд:

- визнати постанову серії БАБ № 003507 від 18.11.2021, винесену інспектором взводу № 4 роти № 1 БЗС Департаменту патрульної поліції в м. Києві старшим лейтенантом поліції Вічкань Вадимом Олексійовичем про адміністративне правопорушення - протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити;

- стягнути із відповідачів судові витрати по сплаті суми судового збору в розмірі 908,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2021 для розгляду зазначеного позову визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 03.12.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08.12.2021 відповідний позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України /далі - КАС України/).

Обґрунтування позову

В позові, зокрема, вказується, що 18.11.2021 відносно ОСОБА_1 інспектором патрульної поліції Вічкань В.О. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 003507 про визнання винним у скоєнні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 3 400,00 грн, відповідно до якої позивач 18.11.2021 о год. 18 хв., керуючи транспортним засобом та рухаючись вулицею Хрещаті в м. Києві, не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах», а саме зі смуги яка вказує напрямок руху лише праворуч, продовжив рух прямо, а також при перевірці документів не мав відповідної категорії на право керування транспортним засобом (кількість місць 17).

Із зазначеною постановою позивач не згоден та вважаю її незаконною.

Так, позивач зазначає, що приблизно о 18 год. 20 хв. 18.11.2021, керуючи транспортним засобом "Renault Master" (реєстраційний номер НОМЕР_2 , кількість місці для сидіння 16, не враховуючи місце водія), рухаючись вулицею Хрещатик у крайній правій смузі та під`їжджаючи до «Європейської площі», побачивши знак 5.16 «Напрямок руху по смугах», згідно якого із крайньої правої смугу дозволяється рух лише праворуч, намагався завчасно перелаштуватися у другу смугу, із якої дозволено рухатися прямо, однак через утворений на той час затор на світлофорі попереду та відсутність об`єктивної можливості, не створюючи аварійної ситуації, перелаштуватися до середньої смуги, вимушено продовжив рух прямо та, під`їжджаючи до розгалуження дороги прямо та праворуч, побачивши вільне місце, перелаштувався до другої смуги для руху та продовжив рух прямо, чим ніякого порушення не допустив.

Зі слів позивача, в цей час із правого боку (на, так званому, острівці) він побачив поліцейського, який жезлом вказав на його транспортний засіб, тому він прийняв вправо та зупинився. В подальшому до його авто підійшов відповідач, який представився та повідомив причину зупинки, а саме порушення напрямку руху смугами та попросив передати йому водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування, що позивач і зробив.

При цьому, як вказує позивач він зауважив відповідачу, що ніякого порушення Правил дорожнього руху не вчиняв. Після цього, відповідач також повідомив позивача, що у нього немає відповідної категорії для керування відповідним транспортним засобом, оскільки у позивача в правах вказана категорія D, відповідно до якої дозволяється керувати автобусами, в яких кількість місць для сидіння більша 16, не враховуючи місця водія, а відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ "Renault Master" р.н. НОМЕР_2 , кількість місць для сидіння 16, не враховуючи місце водія, тобто повинна бути категорія D1, відповідно до якої дозволяється керувати автобусами, в яких кількість місць для сидіння не більша 16.

У відповідь позивач (з його слів) намагався пояснити та повідомляв, що згідно пункту 27 Положення "Про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами № 511 водійське посвідчення, видане до набрання законної сили Закону від 24.09.2008 № 586-VI може бути обміняне на нове":

«Посвідчення водія, видане до набрання Законом України 24.09.2008 № 586-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", може бути обміняне на нове згідно з пунктами 25 і 26. цього Положення. При ньому в новому посвідченні водія зазначаються категорії: А1, А - відповідає категорії А; В1, В - відповідає категорії В; Cl, С - відповідає категорії С; D1, D - відповідає категорії D; BE - відповідає категоріям В і Е; С1Е, СЕ - відповідає категоріям С і Е; D1E, DE - відповідає категоріям D і Е; Т - відповідає категорії Трамвай, Тролейбус».

При цьому, позивач акцентує, що ключовим у даному випадку є словосполучення «може бути обміняне», а не «зобов`язаний».

Разом з тим, як пояснює позивач, його посвідчення водія серії НОМЕР_3 видане 22.10.2007 із відкритими категоріями "В, С, D", тобто до набрання законної сили Закону від 24.09.2008 № 586-VI та може бути обміняне на нове, а відповідно у його посвідченні водія категорія В відповідає категоріям D1, D. Виходячи із вказаного, на думку позивача, він має право керувати також і автобусами із кількістю місць для сидіння, крім сидіння водія, що не перевищує 16. Крім вказаного, підтвердженням того, що зазначені у його посвідченні водія категорії "В, С, D" надають йому право керувати транспортними засобами категорій В1, В, Cl, С, D1, D є ще й те, що він закінчив курси із підготовки водіїв ТЗ за категоріями «В-Д», тобто має право керувати ТЗ всіх категорій із зазначеного діапазону.

У позові звертається увага на те, що під час ознайомлення із вказаною постановою, позивач побачив, що в графі «7. До постанови додаються», вписано: «відео», разом з тим, наголошується, що із жодними відеозаписами позивача під час розгляду справи відповідач не ознайомлював та на його неодноразові прохання надати відеодокази відповідач не реагував та повідомляв, що доказами є фактичні дані, а саме дорожні знаки та дорожня розмітка.

Так, позивачем зауважується, що під час спілкування із відповідачем, останній неодноразово підтвердив та повідомив, що дійсно із жодними відео- доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке, ніби, стало підставою для його зупинки, він його не ознайомив, оскільки їх на той момент не було.

Отже, як вважає позивач, відповідач не надавши жодних доказів та, відповідно, не ознайомивши із ними позивача, оскільки їх не було, не дослідивши їх, формально та із суттєвими порушеннями провів, розгляд справи, чим порушив права позивача, визначені ст. 268 КУпАП та вніс до п. 7 постанови серії БАБ № 003507 завідомо неправдиві відомості, а саме, що до постанови додається відео, якого на момент винесення постанови не було.

Щодо правової позиції відповідачів

28.06.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому Департамент просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 35-38).

На думку відповідача, твердження позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Як вказується у відзиві, відповідно до винесеної постанови 18.11.2021 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом RENAULT MASTER номерний знак НОМЕР_2 не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугам», а саме зі смуги, яка вказує напрямок руху лише праворуч продовжив рух прямо, а також при перевірці документів не мав відповідної категорії на право керування транспортним засобом (кількість місця 17), чим порушив Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, чим скоїв адміністративне правопорушення, за яке ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Внаслідок чого позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 3 400,00 грн.

На думку відповідача, оскаржувана постанова винесена в межах повноважень інспектора в порядку та у спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

18.11.2021 інспектор поліції Вічкань В.О. склав постанову серії БАБ № 003507 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 10), за змістом якої 18.11.2021 о 18 год 18 хв у м. Києві, по вул. Хрещатик, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; керуючи транспортним засобом RENAULT MASTER номерний знак НОМЕР_2 , не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугам», а саме зі смуги, яка вказує напрямок руху лише праворуч продовжив рух прямо, а також при перевірці документів не мав відповідної категорії на право керування транспортним засобом (кількість місць 17), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

У зв`язку з зазначеним на ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 3 400,00 грн.

У пункті 7 вказаної постанови - «до постанови додаються» вказано: «відео».

Позивач не погоджується із інкримінованим йому правопорушенням, вважає оскаржувану постанову незаконною, акцентує на відсутності доказів вчинення ним правопорушення.

До відзиву на позовну заяву відповідачем додано диск з відеозаписами від 18.11.2021 (а.с. 40), проте на таких записах відображено процес складання оскарженої постанови, а не зафіксовано факт вчинення правопорушення позивачем. При цьому, з відеозаписів вбачається, що на вимогу позивача надати докази вчинення ним правопорушення інспектор поліції повів позивача показувати дорожню розмітку та дорожній знак.

Позивачем до матеріалів справи додано копії: посвідчення водія, виданих ОСОБА_1 22.10.2007 з помітками про категорії В, С, D (а.с. 11); свідоцтва про закінчення навчального закладу з підготовки водіїв транспортних засобів (а.с. 12); свідоцтва про реєстрацію транспортного зобу (а.с. 13); тимчасового реєстраційного талону (а.с. 14); ідентифікаційного коду (а.с. 15); пояснень ОСОБА_4 (а.с. 16); паспорту позивача (. 17-18); довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 9).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже законодавчо встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Це означає, що повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, звертається увага на те, що обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.

Даючи оцінку правомірності оскаржуваної постанови суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до Закону України "Про дорожній рух" єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України).

Згідно з п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом п. 27 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 посвідчення водія, видане до набрання чинності Законом України від 24 вересня 2008 р. № 586-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", може бути обміняне на нове згідно з пунктом 25 цього Положення. При цьому в новому посвідченні водія зазначаються категорії: А1, А - відповідає категорії А; В1, В - відповідає категорії В; С1, С - відповідає категорії С; D1, D - відповідає категорії D; BЕ - відповідає категоріям В і Е; C1E, СЕ - відповідає категоріям C і Е; D1E, DЕ - відповідає категоріям D і Е; Т - відповідає категорії Трамвай, Тролейбус.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом.

Так, хоча оскаржена постанова і містить відмітку про наявність на момент її винесення «відео», проте наданий відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції відображає лише процес складання оскарженої постанови, а не факт вчинення правопорушення, тому не може бути доказом на підтвердження вчинення відповідного правопорушення.

Як зазначено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 177/525/17(2-а/177/23/17) /адміністративне провадження № К/9901/34580/18/ сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки така постанова за своєю природою є результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення після збору та дослідження доказів вчинення такого правопорушення.

При цьому, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень (див. постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №524/4668/17, адміністративне провадження №К/9901/33802/18).

Разом з тим, суд бере до уваги, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, працівник поліції у своїй діяльності порушив принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З іншого боку, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене, відсутність доказів правомірності дій з боку інспектора патрульної поліції, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо скасування оскаржуваної постанови.

При цьому суд зазначає, що належним відповідачем в даній категорії справ є саме Департамент патрульної поліції.

Так, як зазначено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17.09.2020 належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

На підставі наведеного позовні вимоги в частині скасування оскарженої постанови підлягають задоволенню в частині належного відповідача.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, одним зі способів захисту прав позивача у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є скасування судом оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, відсутність доказів правомірності дій з боку відповідача, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Щодо судових витрат

За змістом п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з урахуванням задоволення позову на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 454,00 грн (а.с. 20), сплачений позивачем за подання позову у даній справі.

При цьому, суд звертає увагу на те, що за звернення з позовом у даній справі позивачем помилково сплачено надмірну суму судового збору - 908,00 грн, тобто зайво сплачено 454,00 грн (а.с. 20).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, проте наразі матеріали справи такого клопотання не містять.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-247, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 18, 251, 256, 268, 276, 286-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Департаменту патрульної поліції Вічкань Вадима Олексійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити в частині належного відповідача - Департаменту патрульної поліції.

Скасувати постанову серії БАБ № 003507 від 18.11.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складену інспектором Департаменту патрульної поліції Вічкань Вадимом Олексійовичем відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Закрити справу у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. Л. Зуєвич