Справа № 160/26194/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 жовтня 2023 року Справа 160/26194/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши матеріали повної заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Головіної Лілії Сергіївни до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ:

11.10.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява (до відділення поштового зв`язку таку подано 09.10.2023 року) ОСОБА_1 в особі представника адвоката Головіної Лілії Сергіївни до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 458 о/с від 14.07.2023 року в частині переведення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0048912) для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькі області, звільнивши з посади поліцейського відділу реагування патрульної поліції Павлоградського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області;

- поновити старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Павлоградського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області;

- судове рішення в частині поновлення на посаді - допустити до негайного виконання, відповідно до ст. 371 КАС України.

Означені вимоги вмотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 проходить службу в органах внутрішніх справ України - Національній поліції України. 15.07.2023 о 19.00 год. позивача було повідомлено про те, що наказом ГУНП в Дніпропетровській області його переведено відповідно до ч. 1, 7, 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, звільнивши з посади поліцейського відділу реагування патрульної поліції Павлоградського районного відділу поліції, а наказом ГУНП в Дніпропетровській області та надано копію витягу з наказу №458 о/с від 14.07.2023 року. Позивач вважає таке переведення та звільнення позивача незаконним, а тому оскаржуваний наказ ГУНП в Дніпропетровській області № 458 о/с від 14.07.2023 року в частині, що стосується ОСОБА_1 , був прийнятий з порушенням приписів чинного законодавства, є протиправним та підлягає скасуванню. Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькі області від 17.07.2023 року № 298 о/с позивача призначено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькі області з фактичним місцем несення служби в м. Дружківка Донецької області (станом на час подання даного позову з таким наказом позивач не ознайомлений, а тому не має можливості надати його копію). Підставою переведення стало подання начальника ГУНП в Донецькій області Руслана Осипенка від 12.07.2023 року №1743/01/12-2023 до ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до якого зазначено про виниклу нагальну потребу в додатковому залученні поліцейських для виконання відповідних завдань та комплектуванні вакантних посад та висловлено прохання розглянути питання щодо переведення для подальшого проходження служби підпорядкованих поліцейських до ГУНП в Донецькій області. Позивач вважає, що переведення, звільнення з попередньої посади та призначення на посаду в іншу місцевість проведено відповідачем з порушенням норм трудового законодавства, оскільки позивач не надавав згоду на переведення на роботу до іншої місцевості. Слід зазначити, що позивач жодних дисциплінарних стягнень, які б мали наслідком його переміщення по службі ще й на нижчу посаду також не має. Пунктом 3 розділу III Порядку №1235 перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 року №1235. Відповідно до пункту 4 розділу III Порядку № 1235 у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України. Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення. У вказаному поданні від 12.07.2023 року зазначено, що в період воєнного стану в ГУНП в Донецькій області проведено ряд заходів, у зв`язку із чим, близько 500 працівників були змушені перевестися для подальшого проходження служби до інших регіонів України, зокрема і ГУНП в Дніпропетровській області та некомплект складає 1475 од. (32,7%), а тому з метою максимального та ефективного забезпечення виконання повноважень поліції, здійсненні заходів правового режиму воєнного стану на території Донецької області, у тому числі на де окупованих територіях, захисту суверенітету та територіальної цілісності України виникла потреба в додатковому залученні поліцейських, з проханням переведення з ГУНП в Дніпропетровській області в розпорядження ГУНП в Донецькій області працівників, у кількості що дозволить зменшити некомплект на 5%. На виконання доручення начальника ГУНП в Дніпропетровській області до листа ГУНП в Донецькій області від 12.07.2023 року керівниками структурних, територіальних та стройових підрозділів відібрано для переведення 71 поліцейського. В противагу викладеним відповідачем мотивам, покладених в основу спірного наказу про переведення/переміщення позивача, слід зазначити, що відповідно до частини першої статті 32 Кодексу законів про працю України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Спір у цій справі виник у зв`язку з переведенням/переміщенням позивача з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області до Головного управління Національної поліції в Донецькі області, тобто в іншу місцевість.

Слід звернути увагу, що для цілей застосування статті 65 Закону №580-УІІІ поняття "переміщення" та "переведення" є тотожними й під ними розуміється зміна таких умов служби в поліції як посада (посадових обов`язків) та/або місця несення служби. Також, в доповідній записці від 14.07.2023 року № 20/2821 та листі ГУНП в Донецькій області від 12.07.2023 року, які є підставою для прийняття наказу від 14.07.2023 року №458о/с. не обґрунтовано, що переміщення позивача саме до Головного управління Національної поліції в Донецькій області викликано інтересами служби. У спірних правовідносинах позивач проходив службу у Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області, з територіальним розміщенням у м. Павлоград Дніпропетровської області. Оскаржуваним наказом позивача переміщено на службу до Краматорського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, територіально проходить службу в м. Дружківка Донецької області, є прифронтовим містом, яке знаходиться під частими обстрілами з боку російських окупантів. Варто зазначити, що ні Законом №2123-ІХ, а ні іншим законодавчим актом не встановлено певних особливостей в частині застосування ст.32 КЗпП України, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України. Отже, наказ № 458 о/с від 14.07.2023 року є таким, що прийнятий без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що є підставою для визнання його протиправним та скасування. Спірний наказ від 14.07.2023 року №458 о/с не може вважатися правомірним, якщо виданий лише на підставі подання начальника ГУНП у Донецькій області, та доповідної записки від 14.07.2023 року оскільки це суперечить наведеним вище нормам чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та неодноразово висловленій правовій позиції Верховного Суду з аналогічних правовідносин.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2023 року, зазначена вище справа була розподілена та 12.10.2023 року передана судді Пруднику С.В.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного.

Так, представником позивача до суду подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій остання стверджує, що строк звернення до суду із даною позовною заявою становить місячний строк у відповідності до вимог ч. 5 ст. 122 КАС України, тому позивачем пропущено з поважних причин строк звернення до суду із даною позовною заявою.

Разом з цим, згідно з ч.ч. 1, 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», якою врегульовані питання оскарження дисциплінарного стягнення, застосованого у період дії воєнного стану, поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

У постановах від 08.02.2023 року у справі № 120/7567/22 та від 31.05.2023 року у справі №160/9356/22 Верховний Суд зазначив, що у випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут Національної поліції України.

У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, у контексті цього судового спору застосуванню підлягає Дисциплінарний статут Національної поліції України, що затверджений Законом України, і яким передбачені порядок та строки оскарження дисциплінарного стягнення.

Такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби мають бути реалізовані шляхом видання наказу по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення, як це передбачено частиною третьою статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Таким чином, законодавець пов`язав виникнення права на оскарження застосованого до поліцейського дисциплінарного стягнення, у вигляді звільнення, та обчислення строку на таке оскарження - з моменту ознайомлення з наказом по особовому складу.

Так з матеріалів позовної заяви убачається, що відповідно витягу із наказу від 14.07.2023 року №458 о/с «По особовому складу» відповідно до частин 1, 7 та 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 17.07.2023 року старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0048912) звільнивши з посади поліцейського відділу реагування патрульної поліції Павлоградського районного відділу поліції.

Поряд з цим, як зазначено вище, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою лише 09.10.2023 року (подано до відділення поштового зв`язку), тобто з пропуском строку звернення до суду щодо оскарження наказу № 458 о/с від 14.07.2023 року в частині переведення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0048912) для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькі області, звільнивши з посади поліцейського відділу реагування патрульної поліції Павлоградського районного відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області.

У заяві про поновлення строку звернення до суду представник позивача зазначає, що позивач наразі проходить службу у прифронтовому місті, яке знаходиться під частими обстрілами, має обмежений зв`язок та комунікації.

Суд зазначає, що заявлені доводи щодо проходження служби у прифронтовому місті, яке знаходиться під частими обстрілами, обмеженість зв`язку та комунікації не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки не є для позивача непереборними для своєчасного звернення до суду, крім того, як зазначила представник позивача у поданій до суду позовній заяві, що 15.07.2023 о 19.00 год. позивача було повідомлено про те, що наказом ГУНП в Дніпропетровській області його переведено відповідно до ч. 1, 7, 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, звільнивши з посади поліцейського відділу реагування патрульної поліції Павлоградського районного відділу поліції, а наказом ГУНП в Дніпропетровській області та надано копію витягу з наказу №458 о/с від 14.07.2023 року.

Крім того, у заяві про поновлення строку звернення до суду представником позивача зазначено, що спірний наказ № 458 о/с прийнято 14.07.2023 року, проте із таким наказом позивача ознайомлено лише о 19.00 год. 15.07.2023 року.

Тобто, позивач мав достатній час для звернення до суду у встановлений 15-денний строк з дня ознайомлення з оскаржуваним наказом.

Нереалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.

Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Суд зазначає, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів у сфері публічних правовідносин, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у таких публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, позивачем не зазначено поважні причини пропуску строку звернення до суду, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Щодо доводів позивача в частині введення воєнного стану, суд зазначає, що представник позивача не наводить аргументів, яким саме чином дана обставина обмежила право позивача на своєчасне звернення до суду із позовною заявою.

Суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до пункту 6 частини 5 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження рішень відповідача, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Тож, з ч. 1, 3 ст.45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України" принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Слід зазначити, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року по справі №706/1272/14-ц висловлена позиція щодо необхідності доведення учасниками справи обставин пропуску строку звернення до суду.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини."

Верховний Суд у постанові від 20.11.2018 р. у справі № 907/50/16, зокрема вказав, що позовна давність не є інститутом процесуального права і не може бути відновлена. Позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відтак, у задоволенні заяви представника позивача адвоката Головіної Лілії Сергіївни про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення строку звернення до суду слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

За висновком ЄСПЛ, викладеним в його рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі МШ Голуб проти України, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2019 року по справі №9901/82/19.

Частиною 6 ст. 161 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

З огляду на викладене, позовну заяву слід залишити без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовною заявою, вказавши інші обґрунтовані підстави для поновлення такого строку, якщо вони є, та надати суду докази поважності причин його пропуску.

Вищенаведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам встановленим КАС України, а тому вона підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 160, 161, 169, 171, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку звернення до суду, які вказані в заяві про поновлення строку представника позивача адвоката Головіної Лілії Сергіївни.

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Головіної Лілії Сергіївни до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом подання до суду:

- вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовною заявою, вказавши інші обґрунтовані підстави для поновлення такого строку, якщо вони є, та надати суду докази поважності причин його пропуску.

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали про залишення позовної заяви з руху невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С. В. Прудник