Справа № 260/8286/23
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2023 року м. Ужгород№ 260/8286/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Мукачівської міської ради Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2023 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) через свого представника Гончарова Валентина Вікторовича до Мукачівської міської ради Закарпатської області (89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Духновича, 2, ), яким просить суд: "1. Визнати протиправною бездіяльність Мукачівської міської ради Закарпатської області у вигляді не розгляду у встановленому законом порядку заяви ОСОБА_1 від 12.07.2023 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 0,0379 га із кадастровим номером :01:002:1421 за адресою: АДРЕСА_2 , і про передачу їй у власність цієї земельної ділянки та зобов`язати Мукачівську міську раду Закарпатської області розглянути таку заяву на пленарному засіданні; 2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Мукачівської міської ради Закарпатської області (код ЄДРПОУ - 38625180) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) всі судові витрати по справі.".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_2 , а власником іншої 1/2 частини будинку є ОСОБА_2 , який не бажає реалізовувати своє право на приватизацію земельної ділянки, на якій розташований, про що оформив заяву про відмову від приватизації цієї земельної ділянки на користь позивача. Позивач звернулася до відповідача із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж зазначеної земельної ділянки в натурі (на місцевості) та про передачу їй у власність цієї земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Однак, листом відповідач повідомив, що у відповідності до норми Земельного кодексу України і Цивільного кодексу України можливість відмови співвласника житлового будинку від права на приватизацію земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, що перебуває у спільній власності, чинним законодавством не передбачено. Позивач вважає, що бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті рішення по суті заяви у встановлений законом місячний строк і така бездіяльність є протиправною.

Відповідачем було надано відзив на позовну заяву згідно якого, відповідач не погоджується з позовними вимогами з огляду на те, що відповідно до вимог статей 140, 142 Земельного кодексу України, підставою припинення права власності на земельну ділянку є добровільна відмова власника від права власності на земельну ділянку. Оскільки, ОСОБА_2 , не являється власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , його нотаріально засвідчена заява про відмову брати участь у приватизації вищезгаданої земельної ділянки, не узгоджується із положенням статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України у частині одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку одному зі співвласників житлового будинку.

Згідно зі статтею 262 частиною 5 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 10 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що як вбачається із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 липня 2022 року № 305556526 і № 305993163, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_2 , а власником іншої 1/2 частини Будинку є ОСОБА_2 (а.с.а.с. 6, 7).

27 липня 2022 року співвласником вказаного будинку ОСОБА_2 було складено нотаріально засвідчену заяву про відмову від приватизації цієї земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 (а.с. 8).

Позивачем було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вказаної земельної ділянки в натурі (на місцевості), а сама ця земельна ділянка зареєстрована у державному земельному кадастрі з присвоєнням їй кадастрового номеру :01:002:1421 (а.с.а.с. 11-27).

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що 29 листопада 2022 року позивач звернулася до Мукачівської міської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж зазначеної земельної ділянки в натурі (на місцевості) та про передачу їй у власність цієї земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Листом заступника начальника управління міського господарства Мукачівської міської ради від 31 січня 2023 року № 133/01-07/15343/18-23, позивача повідомлено, що відповідно до вимог статей 140, 142 Земельного кодексу України, підставою припинення права власності на земельну ділянку є добровільна відмова власника від права власності на земельну ділянку. Оформлення згоди співвласника на приватизацію земельної ділянки, на якій розташований будинок, що перебуває у власності кількох осіб, одним із співвласників, не узгоджується із положенням статті 377 Цивільного кодексу України у частині одномасного переходу права власності на таку земельну ділянку (а.с. 9).

12 липня 2023 року позивач повторно звернулася до Мукачівської міської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, на якій розташований будинок, в натурі (на місцевості) та про передачу цієї земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 10).

У відповідь на дану заяву листом заступника начальника управління міського господарства Мукачівської міської ради від 04 вересня 2023 року № 1533/01-07/11298/18-23, позивача повідомлено про неможливість співвласника будинку відмовитися від приватизації земельної ділянки, на якій розташований такий будинок (а.с. 28).

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду про зобов`язання розглянути її заяву про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж зазначеної земельної ділянки в натурі (на місцевості) та про передачу їй у власність цієї земельної ділянки і прийняти рішення по суті заяви.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між учасниками справи, суд виходить з наступного.

Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 частина 2 Конституції України).

Таке право реалізується громадянами та юридичними особами та державою на правових титулах володіння, користування та розпорядження земельними ділянками.

Відповідно до положень статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно із статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до статті 10 частини 1 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 26 частини 1 пункту 34 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно із статтею 24 частиною 3 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

У відповідності до статті 42 частини 4 пункту 3 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова підписує рішення ради та її виконавчого комітету.

Суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, у тому числі перелік повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі по тексту Земельний кодекс України, ЗК України).

Відповідно до статті 81 частини 1 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

У відповідності до статті 116 частини 1 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно до статті 116 частини 2 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із статтею 116 частиною 3 пунктом "в" ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Статтею 121 частиною 1 пунктом "г" ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до статті 122 частиною 1 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із статтею 118 частиною 6 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до статті 118 частини 7 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на вказані норми права, суд дійшов висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Отже, заява позивача про затвердження технічної документації із землеустрою та про передачу у власність земельної ділянки мала бути розглянута і вирішена виключно на пленарному засіданні Мукачівської міської ради.

Проте, Мукачівською міською радою не було ухвалене рішення по суті заяви позивача щодо затвердження технічної документації із землеустрою.

В даному випадку жодне остаточне рішення відповідачем не прийнято, фактично клопотання позивача залишається без розгляду, оскільки ні позитивного, ні негативного рішення відповідно до вимог Земельного кодексу України для позивача прийнято не було.

Доказів зворотного судом не здобуто.

Відтак судом встановлено, що відповідачем не було прийнято відповідного рішення, як того вимагає стаття 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 245 частини 4 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, оскільки рішення по суті за заявою позивача відповідачем не прийнято, суд з урахуванням вимог статті 245 КАС України, а також висновків суду у даній справі щодо порушення процедури розгляду заяви про затвердження технічної документації із землеустрою, вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача про затвердження технічної документації із землеустрою та прийняти рішення про затвердження технічної документації із землеустрою або про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів позивача, виходячи з принципу верховенства права та завдань адміністративного судочинства, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 139 частини 1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд вважає, що понесені заявником у даній справі судові витрати у вигляді сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 134 частини 1 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (стаття 134 частина 2 КАС України).

Представником відповідача було зазначено, що у випадку, якщо судом буде вирішено необхідним позов задовольнити, то у такому разі витрати на професійну правничу допомогу просив зменшити у зв`язку з їх не співмірністю.

Відповідно до статті 134 частини 3 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із статтею 134 частиною 4 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до статті 134 частин 5-7 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 139 частиною 7 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Гончаровим В.В. 25 вересня 2023 року укладений договір про надання правової допомоги № 19/с (а.с. 42).

Як вбачається з розрахунку вартості послуг адвоката у даній справі, адвокатом Гончаровим В.В. надано такі види робіт: вивчення наданих клієнтом документів - 1 година, вартістю 1000 грн; перегляд законодавчої бази, пошук і аналіз судової практики - 1 година, вартістю 2000 грн; надання консультацій Клієнту - 1 година, вартістю 1000 грн; підготовка і подання позову до суду та інших заяв по суті - 2 години, вартістю 2500 грн; підготовка і подання до суду заяв з процесуальних питань - 2 години, вартістю 3000 грн. Всього: 12000 грн (а.с. 44).

На підтвердження сплати позивачем вказаних послуг представником позивача надано копію виписки з рахунку адвоката від 02 жовтня 2023 року в розмірі 12000 грн (а.с. 45).

Перевіривши зміст наведених документів, суд зазначає наступне. Зокрема, із вказаного розрахунку вбачається, що послуги, які надавалися адвокатом не є доцільними та дублюють одна одну, тобто вказані послуги у розрахунку виконаних робіт фактично охоплюються виконаною роботою щодо підготовки позову.

Такі види наданих послуг є подібними діями представника позивача, під час яких здійснюється формування позиції позивача щодо спірних правовідносин, спростування доводів учасників справи, аналізу судової практики, надання пояснень, тощо.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Окрім того, суд не приймає до уваги час, витрачений адвокатом на підготовку і подання до суду заяв з процесуальних питань - 2 години, вартістю 3000 грн, враховуючи те, що жодних процесуальних документів у межах цього позову адвокат позивача суду не надав, окрім підписаної позовної заяви.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статтею 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Дослідивши та проаналізувавши надані позивачем копії документів на підтвердження обґрунтованості розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що розмір витрат на оплату гонорару представника позивача у заявленому розмірі 12000 грн не є співмірним із складністю справи, фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) в даній справі.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, про стягнення із бюджетних асигнувань відповідача витрат на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 5000 грн, оскільки вважає її достатньою та співмірною і пропорційною до предмету спору.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Мукачівської міської ради Закарпатської області (89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Духновича, 2, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Мукачівської міської ради Закарпатської області щодо не розгляду у встановленому законом порядку заяви ОСОБА_1 від 12 липня 2023 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 0,0379 га із кадастровим номером :01:002:1421 за адресою: АДРЕСА_2 , і про передачу їй у власність цієї земельної ділянки.

Зобов`язати Мукачівську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 липня 2023 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 0,0379 га із кадастровим номером :01:002:1421 за адресою: АДРЕСА_2 , і про передачу їй у власність цієї земельної ділянки і прийняти рішення по суті заяви.

Стягнути з Мукачівської міської ради Закарпатської області (89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Духновича, 2, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) грн.

Стягнути Мукачівської міської ради Закарпатської області (89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Духновича, 2, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч гривень) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС.Є. Гаврилко