Справа № 260/1155/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/1155/23 пров. № А/857/14821/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №260/1155/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Бюро економічної безпеки у Закарпатській області, третя особа - Дисциплінарна комісія Бюро економічної безпеки України в особі Бюро економічної безпеки України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

суддя в 1-й інстанції Плеханова З. Б.,

час ухвалення судового рішення 26.07.2023 року,

місце ухвалення судового рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту судового рішення 27.07.2023 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Територіального управління Бюро економічної безпеки у Закарпатській області, третя особа - Дисциплінарна комісія Бюро економічної безпеки України в особі Бюро економічної безпеки України, в якому просив визнати протиправним та скасувати Наказ №3-к/ДСК від 25 січня 2023 року про звільнення зі служби в Бюро економічної безпеки України та займаної посади старшого детектива Територіального управління БЕБ у Закарпатській області; визнати протиправним та скасувати Наказ №1-Д від 25 січня 2023 року про застосування до старшого детектива Територіального управління БЕБ у Закарпатській області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в Бюро економічної безпеки України; поновити його на посаді старшого детектива Територіального управління БЕБ у Закарпатській області; зобов`язати Територіальне управління БЕБ у Закарпатській області виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року позову заяву залишено без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що у період з 26 січня 2023 року по 09 лютого 2023 року він перебував на амбулаторному лікуванні за місцем проживання під наглядом лікарів КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» з діагнозом «Правобічна нижньочасткова пневмонія, дихальна недостатність 0-1 ступеня», що підтверджується довідкою №911 від 03 липня 2023 року, однак суд першої інстанції помилково не взяв її до уваги. Зазначає, що ні в особовій справі ОСОБА_1 , яка була надана відповідачем, Територіальним управлінням БЕБ у Закарпатській області, ні у матеріалах службового розслідування відносно нього не міститься наказу про присвоєння ОСОБА_1 спеціального звання у відповідності до Положення про проходження служби особами, які мають спеціальні звання БЕБ України від 29 листопада 2022 року. Звертає увагу, що про існування будь-якого наказу про присвоєння йому спеціального звання у відповідності до Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» від 28 січня 2021 року та Положення про проходження служби особами, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України від 29 листопада 2022 року йому не відомо, оскільки він з таким наказом не ознайомлювався та такий не доводився до його відома. Відповідно до ч.5 ст.19 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», встановлено, що: «На осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, поширюється Дисциплінарний статут Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом». У даній ситуації дія цієї норми не поширюється на нього. Крім того, покликається на те, що ч.5 ст.122 КАС України передбачає місячний строк звернення до суду з такою категорією спорів. З врахуванням наведеного просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідачі подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких зазначають, що позивач проходив службу в БЕБ на посаді, яка передбачає присвоєння спеціального звання, та яке йому було присвоєно у відповідності до вимог Положення про проходження служби особами, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України №1333, згідно з наказом БЕБ від 30 грудня 2022 року №33-к/ДСК-п, який є чинним. З наказами від 25 січня 2023 року № 1-д «Про накладення дисциплінарного стягнення» та № 3-к/ДСК «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 було ознайомлено 25 січня 2023 року відповідно до вимог чинного законодавства з наданням їх копій, що підтверджується відповідними записами на таких документах, однак адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування наказів про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу надійшов до суду 01 березня 2023 року. Звертають увагу, що позивачем не надано будь-яких доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом за період з січня 2023 року по березень 2023 року. З врахуванням наведеного вважають, що позивачем пропущено п`ятнадцятиденний строк для звернення до суду, передбачений ст.31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, відлік якого розпочався з 26 січня 2023 року, а закінчився 09 лютого 2023 року. Таким чином, вважають, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а тому просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Позивач (апелянта) ОСОБА_1 та представник позивача Дурдинець В. В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача Хімчинська А. Б. у судовому засіданні в режимі відеоконференції не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Представник третьої особи Рєзнікова І. В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиви на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу - скасувати з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що 25 січня 2023 року ТУ БЕБ у Закарпатській області видано Наказ № 1-Д "Про накладення дисциплінарного стягнення", яким застосовано до старшого детектива Територіального управління БЕБ у Закарпатській області лейтенанта БЕБ ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в Бюро економічної безпеки.

Позивач ознайомився з цим наказом 25 січня 2023 року, що підтверджується його підписом.

25 січня 2023 року ТУ БЕБ у Закарпатській області видано Наказ № 3-к/ДСК "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким з 25 січня 2023 року позивача звільнено зі служби в Бюро економічної безпеки України та займаної посади у зв`язку з реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Нацполіції.

Позивач ознайомився з цим наказом 25 січня 2023 року, що підтверджується його підписом.

23 лютого 2023 року згідно зі штампом Укрпошти позов про оскарження вищевказаних наказів до ЗОАС, складений представником позивача адвокатом Дурдинець В.В, здано на пошту.

01 березня 2023 року цей адміністративний позов зареєстровано в ЗОАС.

06 березня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито загальне позовне провадження та зобов`язано Територіальне управління у Закарпатській області Бюро економічної безпеки України надати суду в термін сім днів з дня отримання даної ухвали: особову справу позивача, висновок службового розслідування, довідку про заробітну плату. Також запропоновано відповідачу надати відзив на позов та докази, які в нього є.

27 березня 2023 року відповідач надав Відзив на позов, в якому заперечив проти позову, а також надав витребувані письмові докази.

10 квітня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду до участі у справі було залучено Дисциплінарну комісію БЕБ України в особі БЕБ, яку було зобов`язано надати суду матеріали дисциплінарного провадження.

10 квітня 2023 року представником ТУ БЕБ у Закарпатській області було подано заяву про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, який в даному випадку становить 15 днів з дня ознайомлення позивачем з оскаржуваними наказами у відповідності до ст.31 Дисциплінарного статуту Нацполіції України.

04 липня 2023 року представником позивача було подано заперечення на заяву про залишення адміністративного позову без розгляду, де він зазначає, що строк, протягом якого особа може звернутися до суду у відносинах публічної служби, становить місяць згідно з ч.5 ст. 122 КАСУ.

10 липня 2023 року представником ТУ БЕБ України подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що у даному спорі підлягають застосуванню норми Дисциплінарного статуту Нацполіції , і останнім днем оскарження дисциплінарного стягнення є 09 лютого 2023 року. Звертає увагу, що при поданні позову представником позивача не повідомлено про поважні причини пропуску строку оскарження, і не зазначено обставини, які б були об`єктивно непереборними. Також вказує про некоректне посилання представника позивача на позицію Верховного Суду у справі 500/1912/22 щодо запровадження воєнного стану як на поважну причину пропуску звернення до суду, оскільки у справі 500/1912/22 позивач є учасником бойових дій та був мобілізований у першу хвилю, а не просто тому, що запроваджено воєнний стан.

11 липня 2023 року ухвалою судді позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління у Закарпатській області Бюро економічної безпеки України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було залишено без руху для надання можливості подати заяву про поновлення строку звернення до суду.

17 липня 2023 року представником позивача подано заяву про поновлення строку на подання адміністративного позову, в якій акцентується на правовій колізії між КАСУ та Дисциплінарним статутом в питанні строків оскарження і з врахуванням принципу "dubio pro triutario" (пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права) в даній справі підлягають застосуванню норми ч.2 ст.122 КАСУ, а не ч.4 ст.31 Дисциплінарного статуту.

20 липня 2023 року представником ТУ БЕБ у Закарпатській області подано заперечення на заяву про поновлення строку на подання адміністративного позову і зазначено , що недоліки, вказані в ухвалі суду від 11 липня 2023 року позивачем не усунуто, оскільки не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду встановленого Дисциплінарним статутом Нацполіції.

25 липня 2023 року представником позивача подано до суду додаткові обґрунтування до заяви про поновлення строку на подання адміністративного суду, де в аналогічній, на думку представника позивача, справі №260/2727/23, яка знаходиться у провадженні ЗОАС, де відповідачем є той самий суб`єкт владних повноважень, застосовано саме місячний строк звернення до суду.

Крім того, представник позивача зазначає, про позивач тривалий час перебував на лікарняному і приступив до виконання обов`язків 23 січня 2023 року, а потім у черговий раз перебував на лікуванні з 26 січня 2023 року по 09 лютого 2023 року, долучивши відповідну довідку з медичного закладу.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, маючи спеціальне звання Бюро економічної безпеки України, мав право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення у відповідності до вимог ст.31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, тобто з 25 січня 2023 року до 09 лютого 2023 року, разом з тим, позов складено та підписано представником позивача адвокатом Дурдинець М. М. та подано позов до суду тільки 23 лютого 2023 року, тобто з пропуском 15-денного строку, при цьому, судом не встановлено непереборних обставин, які би унеможливили подання позову позивачем та його представником у 15 -денний термін, тому наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.5 КАС України кожна особа має право у порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно зі ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За змістом ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Ч.2 цієї статті передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Крім того, ч.5 ст.122 КАС України передбачає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у статті 123 КАС України, відповідно до якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі, і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, враховуючи усе наведене вище, можна дійти висновку про те, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження у цій справі є накази про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з Бюро економічної безпеки України.

Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України від 15 березня 2018 року №2337-VIII дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Ч.4 ст.31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачає, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Відповідно до практики Верховного Суду, у випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут НП України.

При цьому, при наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для цієї справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні необхідно надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

Таким чином, у спірних правовідносинах застосуванню підлягає Дисциплінарний статут Національної поліції України, що затверджений Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, яким передбачені порядок та строки оскарження дисциплінарного стягнення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №160/9356/22

Згідно зі ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2)догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5)пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

При цьому, такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби має бути реалізований шляхом видання наказу по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення, як це передбачено частиною 3 статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 за результатами конкурсу на зайняття вакантних посад гласних та негласних штатних працівників, які мають спеціальні звання був прийнятий на службу до БЕБ та призначений на посаду старшого детектива ТУ БЕБ у Закарпатській області, що підтверджується наказом Територіального управління БЕБ у Закарпатській області від 03 листопада 2022 року №17- к.

При цьому, 25 січня 2023 року винесено Наказ №3-к/ДСК від 25 січня 2023 року про звільнення зі служби в Бюро економічної безпеки України та займаної посади старшого детектива Територіального управління БЕБ у Закарпатській області лейтенанта ОСОБА_1 та Наказ №1-Д від 25 січня 2023 року про застосування до старшого детектива Територіального управління БЕБ у Закарпатській області лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в Бюро економічної безпеки України. З цими наказами позивач ознайомлений під підпис 25 січня 2023 року, і цей факт сторонами не заперечується.

У заяві про поновлення строку звернення до суду, позивач підтверджує ознайомлення з оскаржуваними наказами 25 січня 2023 року, однак зазначає, що у період з 26 січня 2023 року по 09 лютого 2023 року він перебував на амбулаторному лікуванні за місцем проживання під наглядом лікарів КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» з діагнозом «Правобічна нижньочасткова пневмонія, дихальна недостатність 0-1 ступеня», що підтверджується довідкою №911 від 03 липня 2023 року.

Колегія суддів зазначає, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії права на суд, може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Як зазначено вище, матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 25 січня 2023 року ознайомлений з оскаржуваними Наказом №1-Д від 25 січня 2023 року про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби та Наказом №3-к/ДСК від 25 січня 2023 року про звільнення зі служби.

У період з 26 січня 2023 року по 09 лютого 2023 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні за місцем свого проживання під наглядом лікарів КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» з діагнозом «Правобічна нижньочасткова пневмонія, дихальна недостатність 0-1 ступеня», що стверджуються довідкою №911 від 03 липня 2023 року.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян чітко регламентується коло осіб, яким може бути видано листок непрацездатності разом з тим, станом на 26 січня 2023 року ОСОБА_1 при зверненні до КНП «Центр первинної медико-соціальної допомоги Середнянської селищної ради» не підпадав під перелік осіб, визначених п.п.1.3.1,1.3.2,1.3.3,1.3.4,1.3.5 цієї Інструкції та на нього не поширювалася дія Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я».

При цьому, за змістом п.2.19 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає, що подана позивачем довідка №911 від 03 липня 2023 року про перебування на лікуванні не може не визнаватися неналежним доказом підтвердження тимчасової непрацездатності та свідчить про неможливість подання адміністративного позову у 15-й денний строк, оскільки така обставина попри бажання позивача звернутись до суду за захистом своїх прав робить таке звернення неможливим, тому стверджувати про те, що вказані обставини не є поважними, підстави відсутні.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що про поважність пропуску строку звернення до суду свідчить довідка про перебування позивача на лікуванні у період з 26 січня 2023 року по 09 лютого 2023 року, а також його дії, оскільки ОСОБА_1 , не зволікаючи, 23 лютого 2023 року, тобто у межах 15-и денного строку після закінчення лікування подав позов у суд, який зареєстровано 01 березня 2023 року.

Застосовуючи процесуальні норми, потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків щодо звернення до суду з позовними заявами, апеляційними й касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст.55,124,129 Конституції України, ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, дійшов передчасного висновку.

Щодо доводів апелянта в частині непоширення на нього положень ст.31 Дисциплінарного статуту, оскільки ОСОБА_1 не знав про присвоєння йому спеціального звання, так як не був ознайомлений з таким, то колегія суддів такі відхиляє, оскільки у оскаржуваних наказах, які останній оскаржує, і з якими він ознайомлений, зазначено і посада, і його звання, тому такі є безпідставними.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги в частині поважності причин строку звернення до суду та доступу до суду підставними, достатніми для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду в суд першої інстанції і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Згідно з ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З врахуванням наведених вище правових норм та встановлених фактичних обставин справи у їх сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду, тому оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.195, 242, 243, 246, 250, 310, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №260/1155/23 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 20 жовтня 2023 року.