Справа № 380/23191/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/23191/21 пров. № А/857/11305/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року, прийняте суддею Мричко Н.І. у м. Львові, повний текст складено 18.05.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 (надалі позивачі) звернулися з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі В/Ч, відповідач) про визнання незаконним і скасування рішення житлової комісії В/Ч НОМЕР_1 , оформлене протоколом №8 від 16.11.2017, в частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; зобов`язання поновити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у В/Ч НОМЕР_1 з 28.07.1994 в загальній черзі та з 28.01.2011 у списках осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що у пункті 30 Порядку №1081 відсутня така підстава для зняття військовослужбовця з обліку як звільнення з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту.

Абзац перший частини дев`ятої статті 12 Закону № 2011-XII необхідно застосовувати до спірних правовідносин у взаємозв`язку із абзацом четвертим частини першої цієї статті, в якому передбачено право військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членів їх сімей на отримання жилих приміщень для постійного проживання або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, В/Ч НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що норми Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення стосуються осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості використання на військовій службі, та членів їх сімей, а тому не застосовувались до позивача.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст. 229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з довідкою В/Ч НОМЕР_1 від 25.04.2016 №456 спільно з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (місце дислокації Військової частини НОМЕР_1 ) зареєстровані члени сім`ї: дружина ОСОБА_1 , діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У довідці В/Ч НОМЕР_1 від 25.04.2016 №457 зазначено, що ОСОБА_4 перебуває в черзі на поліпшення житлових умов у В/Ч НОМЕР_1 з 28.07.1994, а також включений в списки осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень з 28.01.2011. Житлом за рахунок Міністерства оборони України під час проходження військової служби не забезпечувався.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 07.12.2009 №235-пм старшого прапорщика ОСОБА_4 , відповідального виконавця штабу 703 інженерного полку 13 армійського корпусу, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 6 (у зв`язку із закінченням строку контракту), з правом носіння військової форми одягу.

Наказом командира В/Ч НОМЕР_1 від 26.01.2010 №16 ОСОБА_4 з 26.01.2010 виключено зі списків особового складу частини і направлено для зарахування на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У листі від 26.12.2016 № 305/4/597 першого заступника начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України міститься інформація про те, що за обліковими даними станом на 01.07.2016 ОСОБА_1 складом сім`ї 3 особи перебуває на квартирному обліку у Самбірському гарнізоні в загальній черзі з 28.07.1994 за №44 та у списках на позачергове отримання житла з 28.01.2011 за №60.

16.11.2017 на засіданні житлової комісії В/Ч НОМЕР_1 , яке оформлене протоколом №8, прийнято рішення, яким знято з квартирного обліку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю законних підстав для перебування на квартирному обліку, оскільки прапорщик ОСОБА_4 був звільнений з військової служби в запас за підпунктом «а» пункту 6 (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що не дає права залишатися на квартирному обліку.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайм (найм) жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

На виконання приписів статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановою Кабінет Міністрів України від 03 серпня 2006 № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок).

Цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей (пункт 1 Порядку).

Згідно з пунктом 3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Відповідно до пункту 24 Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

Пунктом 29 Порядку передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Порядок передбачає також і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (пункт 30 Порядку).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а, отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.

Аналогічні правові позиції викладені постановах Верховного Суду: від 17 березня 2020 у справі № 487/5835/17, від 01 квітня 2020 у справі № 638/5769/18, від 08 квітня 2020 у справі № 683/2197/18 та від 19 травня 2020 у справі № 683/2198/18.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано звернув увагу на те, що у пункті 30 Порядку №1081 відсутня така підстава для зняття військовослужбовця з обліку як звільнення з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту.

Відтак, враховуючи наведене вище, зокрема і те, що вислуга на військовій службі ОСОБА_4 становила понад 20 років, то він зі своєю сім`єю мав право на отримання жилого приміщення або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, то позовні вимоги підлягають до задоволення

Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року у справі №380/23191/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 20.10.2023.