Справа № 160/17468/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за віком за Списком №1 як особі, яка була безпосередньо зайнята повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувати до його пільгового стажу періоди роботи за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України з 19.09.1978 року по 12.05.1980 року у шахті "Винницька" з 15.05.1980 року по 22.05.1982 року строкової служби в Збройних силах СРСР, а 06.08.1982 року по 19.04.1983 року у шахті «Винницька», з 20.06.1983 року по 20.12.1983 року у шахті «Постніковська», з 31.07.1989 року по 03.03.1990 року у шахтоуправлінні «Макеєвшахтбуд» і зарахувати до страхового стажу періоди навчання та роботи в загальному розмірі 29 років 4 місяця та призначити пенсію на пільгових умовах за віком за Списком № 1, як особі, яка була безпосередньо зайнята повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 21.03.2017 року (дати подачі заяви про призначення пенсії) та провести відповідні пенсійні виплати;
- стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії пенсійного органу порушують право позивача на призначення пенсії. Також зазначив, що загальний стаж позивача станом на 06.02.2017 (досягнення позивачем 58 років) складає більше 25 років, що підтверджено архівними довідками, ним відпрацьовано за Списком № 1: з 14.09.1978-12.05.1980 роки (21 місяць), зі строку служби в армії підлягає зарахуванню до Списку № 1, також 21 місяць, з 06.08.1982- 25.01.1983 роки (6 місяців ), з 25.01.1983-19.04.1983 роки (4 місяця), з 20.06.1983- 20.12.1983 роки (7 місяців), з 31.07.1989-03.03.1990 роки (8 місяців), що у сукупності складає - 5 років та 6 місяців. Тобто при зверненні 21.03.2017 він мав право на отримання пенсії на пільгових умовах зі зменшеним пенсійним віком (58 років) з 21.03.2017 (з дати звернення із заявою про призначення пенсії).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за правилами ст. 263 КАС України.
Роз`яснено відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Відповідачем 16.10.2023 надано до суду витребувані докази.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, 21.03.2017 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах.
Листом відповідача №1608/12/14 від 29.03.2017 (позивачу надано роз`яснення, що в зв`язку із скасування постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2015 року № 174/320/15-а (2а/174/10/15) та направленням справи на новий розгляд, виплату пенсії за віком призупинено з 01.02.2017 року до винесення нової постанови.
У подальшому позивач звернувся до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області із позовом в якому просив зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію на пільгових умовах відповідно до пункту а) частини 1 статті 13, частини 2 статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 06 лютого 2017 року.
Постановою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.10.2017 у справі № 174/296/17, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017, у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що заява про призначення пенсії повинна подаватися особою, яка претендує на призначення пенсії, за встановленою формою особисто до органу, що призначає пенсію, а підставою для повідомлення про відмову у призначенні пенсії може бути виключно рішення, прийняте вказаним органом з цього приводу.
Відповідачем заяву позивача розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян», а рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії не приймалося.
Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції та виходив з того, що судом першої інстанції встановлено усі обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Постановою Верховного Суду від 27.01.2023 у даній справі касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.10.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 у цій справі скасовано.
Позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.03.2017 про призначення пенсії.
На виконання постанови Верховного Суду від 27.01.2023 у справі № 174/296/17 відділом перерахунків пенсій № 5 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуто заяву позивача від 21.03.2017 та прийнято рішення від 13.03.2023.
Вказаним рішенням зазначено, що загальний страховий стаж складає 20 років 15 днів, у тому числі пільговий стаж за Списком № 1 - 2 роки 4 місяці 14 днів. Дні прогулів, період перебування у відпустці без утримання, період стажу відповідну довідку з лікарняного закладу про час роботи без оплати, час роботи на поверхні з 25.01.1983 по 19.06.1983 не можуть бути зараховані до стажу роботи під землею в шкідливих умовах за списком № 1.
Відповідно до п. 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби», якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.
Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що службі в армії передував період прогулів, служба в армії не може бути зарахована до стажу роботи в шкідливих умовах за списком №1.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням від 13.03.2023 позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-ІV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфіковано обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:
чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;
жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Аналогічні положення щодо вимог про стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням змін, внесених згідно із Законом № 213-VIII від 02.03.2015) (далі Закон № 1788-ХІІ).
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За приписами статті 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 №412), яка діяла під час роботи позивача у спірних періодах, (надалі - Інструкція № 162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови визначено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Суд зазначає, що згідно копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 та виписки до неї позивач був зайнятий у наступних періодах:
- 16.03.1977 по 20.07.1977 - запис № 1 виписки загальний стаж до вступу на підприємство складає 4 місяці 4 дні (довідка від 21.07.1977);
Вказане підтверджується архівною довідкою від 30.07.2012 № 312, згідно якої позивач у вказаний період працював доярем на племптахродгоспу-репродуктора «Шахтарський» Шахтарського району Донецької області.
- 09.08.1977 по 13.09.1977 прийнято в механічний цех такелажником 3 розряду Донецький орден Леніна та ордена Жовтневої Революції металургійний завод ім. Леніна;
- 06.10.1977 по 08.08.1978 прийнято до відділу збуту вантажником на 1-й Донецький авторемонтний завод;
- 19.09.1978 прийнято учнем кріпильника на Шахту «Вінницька»;
-17.01.1978 переведено учнем машиніста підземних установок там же;
- 17.03.1979 переведено після курсів машиністом підземних установок з повним робочим днем під землею;
- 07.05.1980 звільнено у зв`язку з призивом до Радянської Армії;
- служба в Радянській Армії з 15.05.1980 по 22.05.1982;
- 06.08.1982 прийнято машиністом підземних установок на Шахту «Вінницька»;
- 25.01.1983 переведено гірником там же;
- 19.04.1983 звільнено за власним бажанням;
- 20.06.1983 прийнято учнем кріпильника на Шахту «Постніковська»;
- 20.12.1983 звільнено за прогули;
- 03.01.1984 навчання у Артемівському ПТУ-53 (отримав диплом бурильника механічного обертального буріння) - Диплом № 372798 від 29.10.1984;
- 03.12.1984 прийнято першим помічником бурильника 4 розряду до Торезької геологорозвідної експедиції Донбаського виробничого геологічного об`єднання «Донбасгеологія»;
- 01.08.1987 переведено помічником машиніста бурової установки 4 розряду;
- 30.05.1989 звільнено за власним бажанням (ст. 38 КЗпП УРСР);
- 31.07.1989 прийнято підземним гірником та направлено на навчання до УКК в/о «Шахтарськвугілля»;
- 03.11.1989 переведено підземним учнем прохідника з повним робочим днем в шахті;
- 03.03.1990 звільнено на підставі ст. 38 КЗпП УРСР;
- 15.05.1990 прийнято на посаду пожежник до ППЧ-89 Кіровського загону ППО;
- 18.02.1992 звільнено за власним бажанням (ст. 38 КЗпП УРСР);
- 15.05.1995 прийнято на посаду позаштатного страхового агента до Шахтарського районного філіалу страхової компанії «Віта»;
- 01.08.1995 звільнено за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України);
- 04.12.1995 прийнято двірником ясла саду «Топольок»;
- 17.02.1997 звільнено за скороченням штату ст. 40 КЗпП України;
- 14.12.1998 19.01.2001 прийнято сторожем до державного ВАТ Шахтоуправління ім. 17-го парта з`їзду (звільнено за прогули);
- 25.06.2002 25.11.2002 виплати допомоги по безробіттю Шахтарське міськцентр зайнятості.
Відповідно до долученої довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 1189 від 18.09.2012, позивач працюючи на ГП «Шахта Вінницька»:
- з 19.09.1978 по 30.09.1978 не мав підземних виходів;
- з 25.12.1978 по 31.12.1978, 01.01.1979 по 12.01.1979, 27 та 31.05.1979, 22, 23, 25, 26, 30.06.1979, 06,10.07.1979 -прогули;
- з 26.04.1980 по 07.05.1980 виходів та оплати немає.
Відповідно до аналогічної довідки № 1189-1 від 18.09.2012, позивач працюючи на ГП «Шахта Вінницька»:
- з 06.10.1982 по 14.10.1982, 05.01.1983 мав прогули;
- з 23.09.1982 по 25.09.1982 довідка без оплати;
- з 06.08.1982 по 18.08.1982 відпустка без утримання.
Відповідно до аналогічної довідки № 1081 від 15.08.2012, позивач працюючи на ГП «Шахта Постніковська»:
- 18-21, 24, 27-28.10.1983, 22,23, 9, 11, 14.11.1983 мав прогули;
- підземні виходи з 20.06.1983 2, липень 1983 року 25 днів курси; серпень 1983 року 17 підземних виходів, вересень 1983 року 18 підземних виходів, жовтень 1983 року 10 підземних виходів, листопад 1983 року 15 підземних виходів, грудень 1983 року 11 підземних виходів.
Суд, проаналізувавши наданий на вимогу суду розрахунок стажу форма РС-право та спірне рішення пенсійного органу, дійшов висновку, що усі вищевказані періоди зараховано до страхового стажу позивача окрім періоду роботи з 09.08.1977 по 13.09.1977 в механічному цеху такелажником 3 розряду у Донецькому ордена Леніна та ордена Жовтневої Революції металургійному заводі ім. Леніна, відомості про що містяться у виписці до трудової книжки.
Суд звертає увагу, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці та, відповідно до трудової книжки позивача та виписки до неї, період роботи позивача у період з 09.08.1977 по 13.09.1977 підтверджується її записами, що є належним доказом, а тому такий період також підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Щодо зарахування спірних періодів роботи з 19.09.1978 по 12.05.1980 у шахті "Винницька" з 15.05.1980 по 22.05.1982 строкової служби в Збройних силах СРСР, з 06.08.1982 по 19.04.1983 у шахті «Винницька», з 20.06.1983 по 20.12.1983 у шахті «Постніковська», з 31.07.1989 оку по 03.03.1990 у шахтоуправлінні «Макеєвшахтбуд» до пільгового стажу позивача.
Так, згідно спірного рішення до пільгового стажу зараховано 2 роки 4 місяці та 14 днів. Дні прогулів, період перебування у відпустці без утримання, період стажу відповідно довідки з лікарняного закладу про час роботи без оплати, час роботи на поверхні з 25.01.1983 по 19.06.1983 не зараховано до пільгового стажу.
Згідно розрахунку форми РС-право, з урахуванням довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 1189 від 18.09.2012, № 1189-1 від 18.09.2012 та №1081 від 15.08.2012, а саме прогулів, проходження курсів, відпустки без утримання та відсутності підземних виходів, із заявлених спірних періодів пенсійним органом правомірно зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 1 - 2 роки 4 місяці 14 днів.
Разом з цим, віднесення періодів роботи у вказані спірні періоди до пільгового стажу сторонами не оспорюється, окрім періоду проходження служби в Радянській Армії, який пенсійним органом не зараховано до пільгового стажу за Списком № 1 з огляду на те, що службі в армії передував період прогулів.
Щодо даних доводів відповідача про незарахування служби в радянській арміїї, суд зазначає наступне.
Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією чи займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону №1788-ХІІ або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом № 1058- ІV.
Законом № 1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004, призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугою років для окремих категорій працівників регламентовано ст.114. Також цей закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Вказаним Законом передбачені періоди, з яких складається страховий стаж. Так, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Так, в період служби позивача з 15.05.1980 по 22.05.1982 в Збройних силах СРСР діяли Закон СРСР від 12.07.1967 «Про загальний військовий обов`язок» і «Положення про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей» (Затв. постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 року №193). Пункт 76 зазначеного положення передбачав що, час проходження громадян на військовій службі в лавах Збройних Сил СРСР зараховується до загального трудового стажу, до безперервного стажу та до стажу, який враховується для призначення пенсії на пільгових умовах .
Згідно із ст. 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» та ст. 8 ч. 1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову особа працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З 1980 по 1982 роки, що збігається з періодом служби позивача в Збройних Силах СРСР, до набрання чинності змін до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби», діяло «Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій», затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590.
Згідно з пунктом 109 Положення №509, при призначенні пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах служба в складі Збройних Сил СРСР і перебування в партизанських загонах, служба в військах і органах ВЧК, ОГПУ, НКВС, НКДБ, МДБ, Комітету державної безпеки СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік, служба в органах міліції прирівнюється за вибором особи, яка звертається за пенсією, до роботи, яка передувала службі чи безпосередньо слідувала за нею.
Частиною третьою статті 13 Закону №1788-ХІІ встановлено, що порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.
Таким чином, до набрання чинності змін до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби» діяло Положення №509, яке передбачало право особи на свій вибір прирівнювати періоди служби в складі Збройних Сил СРСР до періоду, що дає право на призначення пільгової пенсії.
При цьому обмеження щодо врахування зазначених періодів в розмірі, який не перевищує наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах чи пільгових розмірах, зазначеним Положенням №509 не передбачалися.
Згідно з пунктом 109 Положення №509, позивач має право на зарахування при призначенні пенсії на пільгових умовах за віком до пільгового стажу період служби в складі радянської армії (Збройних Сил СРСР), якому передувала робота на Шахті «Вінницька» на посаді машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею, яка відносилася до гірничих робіт, передбачених Списком №1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та пільгових розмірах» (Розділ І підрозділ І).
Доводи відповідача щодо прогулів на посаді, яка передувала службі в армії, судом до уваги не беруться з огляду на те, що вони носили періодичний характер, та, згідно розрахунку стажу, до пільгового стажу не зараховані, інші ж періоди під час роботи на посаді яка передувала службі в армії зараховано до пільгового стажу за Списком № 1, а період з 26.04.1980 по 07.05.1980, не зараховано з огляду на відсутність виходів та оплати, що визначено довідкою про підтвердження наявного трудового стажу № 1189 від 18.09.2012.
Разом з цим, згідно записів трудової книжки позивача звільнено з вказаної посади саме у зв`язку із призовом до радянської армії.
Враховуючи викладене, відповідачем протиправно не враховано до пільгового стажу за Списком № 1 період строкової служби в Збройних силах СРСР з 15.05.1980 по 22.05.1982.
З огляду на викладене, вимоги позивача щодо зарахування спірних періодів до пільгового стажу підлягають частковому задоволенню, а саме, з урахуванням зарахованих відповідачем 2 років 4 місяців та 14 днів, зарахуванню до пільгового стажу за Списком №1 додатково підлягає період з 15.05.1980 по 22.05.1982.
Щодо доводів позивача про додаткове зарахування до страхового стажу за кожен рік пільгового стажу в одинарному розмір по одному року суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Так, з урахуванням встановлених вище обставин щодо зарахування позивачу 2 років 4 місяців та 14 днів до пільгового стажу за Списком № 1, а також встановлення протиправності дій відповідача щодо незарахування до такого стажу періоду військової служби з 15.05.1980 по 22.05.1982, позивач має повні 4 роки стажу роботи за Списком № 1, за які, згідно положень ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-ІV, до страхового стажу мають бути додатково зараховано по одному року за кожен такий рік пільгового стажу.
Таким чином, з урахуванням наведених вище висновків суду щодо необхідності зарахування страхового та пільгового стажу, станом на момент звернення до пенсійного органу 21.03.2017 позивач мав страховий стаж - понад 25 років та пільговий стаж за Списком № 1 понад 4 роки.
Щодо права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням змін, внесених згідно із Законом № 213-VIII від 02.03.2015), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, зокрема:
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема:
чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Аналогічні норми щодо вимог про стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 передбачено ст. 114 Закону № 1058-ІV.
Тобто, умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 із зменшенням віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-ІV, є наявність не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого ст. 13 Закону № 1788-ХІІ та ст. 114 Закону № 1058-ІV.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Судом встановлено, що з огляду на наявний необхідний страховий стаж понад 25 років, та з урахуванням зарахованих до пільгового стажу за Списком №1 відповідачем 2 років 4 місяців та 14 днів та встановлення судом необхідності зарахування до такого пільгового стажу період з 15.05.1980 по 22.05.1982, позивач на дату звернення 21.03.2017 не мав половини стажу на зазначених роботах за Списком № 1 (тобто, 5 років), а тому право на зниження пенсійного віку у позивача відсутнє.
Отже, станом на дату звернення у 2017 році позивач не мав права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з огляду на відсутність необхідного пільгового стажу.
Суд також наголошує, що доводи відповідача на те, що спір між позивачем та відповідачем вирішено судовим рішенням, яке набрало законної сили, є безпідставними оскільки питання призначення позивачу пенсії на пільгових умовах (призначення чи відмова у її призначенні) вирішено лише з огляду на виконання постанови Верховного Суду від 27.01.2023 у справі № 174/296/17 за результатами чого прийнято спірне в даній справі рішення.
З огляду на зміст позовних вимог та спірного рішення пенсійного органу, суд дійшов висновку, що воно підлягає скасуванню в частині визначення загального страхового та пільгового стажу, а також відмови у зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 1 періоду проходження строкової служби в Збройних силах СРСР з 15.05.1980 по 22.05.1982.
Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ухваленого у справі рішення, суд дійшов висновку, про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору у розмірі 536,80 грн.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
В іншій частині рішення пенсійного органу залишити без змін.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 17 жовтня 2023 року.

Суддя Н.Є. Калугіна