Справа № 160/21863/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
29.08.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1231-51-13-05/62 від 11 лютого 2021 р. винесену Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області;
- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 шляхом виключення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 11 лютого 2021 року №Ф- 1231-51-13-05/62, в розмірі 37 788,74 грн.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 29.08.2023 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 31.08.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 31.08.2023 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1231-51-13-05/62 від 11 лютого 2021 р. винесену Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області;
- інтегровану картку платника зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за весь період її ведення;
- пояснення із підтверджуючими доказами, чи подавалась позивачем податкова звітність;
- розрахунок суми боргу до оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) із зазначенням періодів та підстав нарахування;
- усі наявні документи, на підставі яких була сформована оскаржувана у цій справі вимога;
- пояснення із підтверджуючими доказами, на якій системі оподаткування перебував позивач та інші докази щодо суті спору.
18.09.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені додаткові докази.
21.09.2023 року позивачем подана письмова відповідь на відзив відповідача.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 19.10.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач вважає спірну вимогу неправомірною, оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з чим відповідно до ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати єдиного внеску.
Враховуючи наведене, позивач вважає, що оскаржувана вимога винесена відповідачем протиправно та підлягає скасуванню.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, у відзиві на позовну заяву зазначив про те, що за даними інформаційної системи податкового органу, станом на 31.01.2021 року в ІКП ФОП ОСОБА_1 обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 37 788,74 грн., складається з таких автоматично нарахованих сум єдиного внеску:
по строку 09.02.2018 року нарахування у сумі 8448,00 грн за 2017 рік;
по строку 19.04.2018 року нарахування у сумі 2457.18 грн. за перший квартал 2018 року;
по строку 19.07.2018 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за другий квартал 2018 року;
по строку 19.10.2018 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за третій квартал 2018 року;
по строку 21.01.2019 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за четвертий квартал 2018 року;
по строку 19.04.2019 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за перший квартал 2019 року;
по строку 19.07.2019 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за другий квартал 2019 року;
по строку 21.10.2019 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за третій квартал 2019 року;
по строку 20.01.2020 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за четвертий квартал 2019 року;
по строку 21.04.2020 року нарахування у сумі 2078,12 грн. за четвертий квартал 2020 року;
по строку 20.07.2020 року нарахування у сумі 1039,06 грн. за четвертий квартал 2020 року;
по строку 19.10.2020 року нарахування у сумі 3178,12 грн. за четвертий квартал 2020 року;
по строку 19.01.2021 року нарахування у сумі 2200,00 грн. за четвертий квартал 2020 року.
У зв`язку з чим, податковим органом було направлено запит в управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та отримана відповідь, що ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу, як особа з інвалідністю II групи (загального захворювання), призначену по 31.08.2022 року.
Таким чином, відбулось завищення зобов`язань зі сплати єдиного внеску за період з 01.06.2018 року по 31.12.2020 роки на загальну суму 25 245,44 грн., а саме:
по строку 19.07.2018 року нарахування у сумі 819,06 грн. за другий квартал 2018 року;
по строку 19.10.2018 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за третій квартал 2018 року;
по строку 21.01.2019 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за четвертий квартал 2018 року;
по строку 19.04.2019 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за перший квартал 2019 року;
по строку 19.07.2019 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за другий квартал 2019 року;
по строку 21.10.2019 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за третій квартал 2019 року;
по строку 20.01.2020 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за четвертий квартал 2019 року;
по строку 21.04.2020 року нарахування у сумі 2078,12 грн. за четвертий квартал 2020 року;
по строку 20.07.2020 нарахування у сумі 1039,06 грн. за четвертий квартал 2020 року;
по строку 19.10.2020 року нарахування у сумі 3178,12 грн. за четвертий квартал 2020 року;
по строку 19.01.2021 року нарахування у сумі 2200,00 грн. за четвертий квартал 2020 року.
Вказують, що в інтегрованій - картці платника ФОП ОСОБА_1 10.03.2023 зменшено щоквартальні нарахування по єдиному внеску згідно управлінського рішення від 10.03.2023 року №7303/4-36-24-12-14 на суму 25 245,44 гривень.
Позивач не надав доказів сплати ЄСВ на період 2017 по другий квартал 2018 року на суму 12 543 (довідка ОК-5).
Згідно даних ІС «Податковий блок» Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску згідно з таблицею 1 додатка 5 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 14.04.2015 року №435 (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_1 за період 2013-2020 рр. не надавав.
Відповідач вважає, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області при винесенні оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим підстави для визнання протиправною та скасування винесеної відповідачем вимоги відсутні.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності ФОП та щодо позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про припинення підприємницької діяльності.
Позивач є особою, якому встановлено інвалідність ІІ групи з червня 2018 року безстроково, що підтверджується відповідним посвідченням УСЗН в Малиновському районі ДП та СП ОМР від 18.10.2018 року, серія НОМЕР_1 .
Згідно з даними інформаційних систем ДПС України ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ) з 02.08.2002 року перебуває на обліку в ГОЛОВНОМУ УПРАВЛІННІ ДПС У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, ШЕВЧЕНКІВСЬКА ДПІ (ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ Р-Н М.ДНІПРА) на загальній системі оподаткування, та відповідно п. 4 частини першої ст. 4 Закону № 2464 був платником єдиного внеску.
Стан платника: 11 - припинено, але не знято з обліку.
За даними інформаційної системи податкового органу, станом на 31.01.2021 року в ІКП ФОП ОСОБА_1 обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 37 788,74 грн., складається з таких автоматично нарахованих сум єдиного внеску:
по строку 09.02.2018 року нарахування у сумі 8448,00 грн за 2017 рік;
по строку 19.04.2018 року нарахування у сумі 2457.18 грн. за перший квартал 2018 року;
по строку 19.07.2018 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за другий квартал 2018 року;
по строку 19.10.2018 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за третій квартал 2018 року;
по строку 21.01.2019 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за четвертий квартал 2018 року;
по строку 19.04.2019 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за перший квартал 2019 року;
по строку 19.07.2019 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за другий квартал 2019 року;
по строку 21.10.2019 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за третій квартал 2019 року;
по строку 20.01.2020 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за четвертий квартал 2019 року;
по строку 21.04.2020 року нарахування у сумі 2078,12 грн. за четвертий квартал 2020 року;
по строку 20.07.2020 року нарахування у сумі 1039,06 грн. за четвертий квартал 2020 року;
по строку 19.10.2020 року нарахування у сумі 3178,12 грн. за четвертий квартал 2020 року;
по строку 19.01.2021 року нарахування у сумі 2200,00 грн. за четвертий квартал 2020 року.
У зв`язку з наведеним, податковим органом було направлено запит в управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо надання відповідної інформації стосовно позивача та у подальшому була отримана відповідь, згідно якої ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу, як особа з інвалідністю II групи (загального захворювання), призначену по 31.08.2022 року.
Таким чином, податковим органом було встановлено, що відбулось завищення зобов`язань зі сплати єдиного внеску за період з 01.06.2018 року по 31.12.2020 роки на загальну суму 25 245,44 грн, а саме:
по строку 19.07.2018 року нарахування у сумі 819,06 грн. за другий квартал 2018 року;
по строку 19.10.2018 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за третій квартал 2018 року;
по строку 21.01.2019 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за четвертий квартал 2018 року;
по строку 19.04.2019 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за перший квартал 2019 року;
по строку 19.07.2019 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за другий квартал 2019 року;
по строку 21.10.2019 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за третій квартал 2019 року;
по строку 20.01.2020 року нарахування у сумі 2457,18 грн. за четвертий квартал 2019 року;
по строку 21.04.2020 року нарахування у сумі 2078,12 грн. за четвертий квартал 2020 року;
по строку 20.07.2020 нарахування у сумі 1039,06 грн. за четвертий квартал 2020 року;
по строку 19.10.2020 року нарахування у сумі 3178,12 грн. за четвертий квартал 2020 року;
по строку 19.01.2021 року нарахування у сумі 2200,00 грн. за четвертий квартал 2020 року.
В інтегрованій - картці платника ФОП ОСОБА_1 10.03.2023 року було здійснено зменшеня щоквартальні нарахування по єдиному внеску згідно управлінського рішення від 10.03.2023 року №7303/4-36-24-12-14 на суму 25 245,44 гривень.
Позивач не надавав доказів сплати ЄСВ на період 2017 по другий квартал 2018 року на суму 12 543 (довідка ОК-5).
Згідно даних ІС «Податковий блок» Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску згідно з таблицею 1 додатка 5 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 14.04.2015 року №435 (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_1 за період 2013-2020 рр. не надавав.
Не погодившись із зазначеними нарахуваннями, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 р. (далі - Закон №2464-VI.)
Відповідно до пункту 2 статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 2 статті 2 Закону №2464-VI встановлено, що виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI та підпунктом 3 пункту 1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 р. (далі - Інструкція №449) передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
Пунктом 5 розділу IV Інструкції №449 передбачено, що зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску; платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до частини 4 статті 4 Закону №2464-VI (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 р. (далі Закон №1058-IV).
Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що пенсіонером є особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Отже, звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе за наявності двох умов. По-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, закріпленим у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі № 805/2195/17-а.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
При цьому суд звертає увагу на те, що виключення з вказаної категорії осіб становлять тільки ті фізичні особи-підприємці, які добровільно беруть участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Порядок укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлений у частині 3 статті 10 Закону №2464-VI, а саме особи, зазначені у частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Податковий орган, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.
З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, податковим органом в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналогічний порядок добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування передбачений у розділі V Інструкції №449.
Отже, з урахуванням вищенаведених норм законодавства, суд зазначає, що підставою для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на добровільних засадах, є укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів звернення позивача із заявою про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та відповідно укладання з ним договору про добровільну участь.
При цьому, слід зауважити, що подання особою Звіту про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, не свідчить про добровільну участь особи у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи, що позивач є особою, якій встановлено інвалідність ІІ групи з 2018 року, а відтак є звільненим від сплати єдиного внеску в силу вимог частини 4 статті 4 Закону №2464-VI, та договору про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладав, позивач не має обов`язку щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Окрім того, слід вказати, що для підтвердження того, що з набранням чинності Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» 01.07.2004 р., відомості про фізичну особу- підприємця ОСОБА_1 не були включені до ЄДР, через те, що позивачем не було надано до органу державної реєстрації відповідних документів, отже ОСОБА_1 не було підтверджено свій статус фізичної особи-підприємця, тому він не міг здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати від неї дохід.
Під час розгляду справи судом враховано правову позицію Верховного Суду стосовно даних правовідносин, яка викладена у постанові від 05.11.2018 р. по справі №806/2169/16 та у постанові від 04.12.2018 р. по справі №818/1223/16.
Згідно із ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року. "Булвес"АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення ЄСПЛ від 2 листопада 2004 року в справі "Трегубенко проти України").
За наведених вище обставин, з урахуванням практики ЄСПЛ та правових висновків Верховного Суду з приводу подібних правовідносин, суд дійшов до висновку, що відповідач безпідставно сформував та направив позивачу оскаржувану вимогу, а відтак вказана вимога є протиправною та підлягає скасуванню.
Згідно із приписами статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу II Порядку, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.
Згідно із главою 2 Розділу II Порядку, з метою забезпечення контролю за правильністю відкриття/закриття ІКП в інформаційній системі щодекадно забезпечується автоматичне формування реєстрів контролю:
- реєстр контролю ІКП, відкритих в інформаційній системі, які не відповідають Переліку форм ІКП;
- реєстр контролю наявності відкритої ІКП за платником, стосовно якого в ЄДР внесено запис про припинення;
- реєстр контролю наявності ІКП без ознаки "Платник відсутній в реєстрі" відкритої платнику, якого не включено/виключено з реєстру платників певного податку;
Наявні записи в реєстрах контролю не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, що здійснює облік платежів, шляхом усунення помилок:
- у разі виявлення невідповідностей між ІКП, відкритими в інформаційній системі, та Переліком форм ІКП - здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП;
- у разі виявлення ІКП, відкритої за платником, якого не включено/виключено з реєстру платників певного податку, - здійснюється перекодування такої ІКП з ознакою «Платник відсутній в реєстрі».
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.
Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 в адміністративній справі №826/9288/18.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо розподілу судових витрат, зокрема судового збору.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1231-51-13-05/62 від 11 лютого 2021 р. винесену Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , код ОКПП НОМЕР_2 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 19.10.2023 року.

Суддя В.В. Ільков