Справа № 444/1814/23
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 444/1814/23 пров. № А/857/18662/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 02 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу 2 роти 3 БПП в м. Краматорську та м. Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП Письменного Олександра Сергійовича про скасування постанови,

суддя (судді) в суді першої інстанції Мікула В.Є.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Жовква,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу 2 роти 3 БПП в м. Краматорську та м. Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП Письменного О.С., в якому просив: визнати протиправними дії поліцейського взводу 2 роти 3 БПП в м. Краматорську та м. Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП Письменного О.С. щодо складання постанови серії БАА № 470080 від 23 травня 2023 року про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП; визнати протиправною та скасувати постанову серії БАА № 470080 від 23 травня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, закрити провадження у справі.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відносно нього складено постанову про адміністративне правопорушення серії БАА № 470080, відповідно до якої 23 травня 2023 року о 23.15 год. в м. Слов`янськ Донецької області він керував транспортним засобом марки MITSUBISHI L200, державний номерний знак НОМЕР_1 , без посвідчення водія, чим порушив п.п.2.1.а ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вважає вказану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він пред`явив посвідчення водія у застосунку «Дія», однак працівник поліції вимагав у нього пластикове посвідчення. Вказує, що йому не було надано можливості скористатись правами, які передбачені ст. 268 КУпАП, а саме скористатись правовою допомогою адвоката.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 02 серпня 2023 року залишено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматизованому режимі БАА № 470080 від 23.05.2023 р. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в сумі 850,00 гривень за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП без змін. Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Розумовський Олександр Сергійович до Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу 2 роти 3 БПП в м.Краматорську та м. Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП Письменний Олександр Сергійович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно з п.2.1.а. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Оскільки ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачає санкцію за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, тому порушення п.2.1.а. ПДР є достатньою підставою для винесення інспектором постанови, а постанова серії БАА № 470080 від 23 травня 2023 року є законною. Розгляд справи відбувався в присутності особи що відповідає пункту 8 Інструкції № 1395 від 07 листопада 2015 року, з дотриманням вимог пункту 9 Інструкції. В силу законних підстав інспектором було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення згідно з п. 1 ч. 3 Розділу 4 Інструкції № 1395 від 07 листопада 2015 року та ст. 283, 284 КУпАП. Виходячи із вищенаведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що постанову про адміністративне правопорушення серії БАА № 470080 від 23 травня 2023 року слід залишити без змін.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він пред`явив посвідчення водія у застосунку «Дія», однак працівник поліції вимагав у нього пластикове посвідчення. Вказує, що йому не було надано можливості скористатись правами, які передбачені ст. 268 КУпАП, а саме скористатись правовою допомогою адвоката. Вважає, що справа про порушення ПДР може розглядатись лише в будівлі БПП в місті Краматорську та м. Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області.

Представником Департаменту патрульної поліції подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийняв законне та обгрунтоване рішення про безпідставність позовних вимог. Звертає увагу на те, що на відеозаписі, який є додатком до оскаржуваної постанови, чітко зафіксовано, як водій відповідає відмовою щодо наявності при собі посвідчення водія відповідної категорії. Також на відео зафіксовано, як поліцейський запитує, чи може водій надати для ознайомлення посвідчення водія хоча б у застосунку «Дія», на що водій відповів «ні, не має» (відео, 23 год. 17 хв.) Вказує, що про ознайомлення позивача під час розгляду справи із правами та обов`язками, передбаченими ст. 268 КУпАП свідчить підпис позивача у відповідній графі оскаржуваної постанови.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268 та ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою серії БАА № 470080 від 23 травня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн (а.с.4).

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 23 травня 2023 року о 23.15 год. в м. Слов`янськ Донецької області керував транспортним засобом марки MITSUBISHI L200, державний номерний знак НОМЕР_1 без посвідчення водія, чим порушив п.п. 2.1.а ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.126 КУпАП.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що ОСОБА_1 23 травня 2023 року о 23.15 год. в м. Слов`янськ Донецької області керував транспортним засобом марки MITSUBISHI L200, державний номерний знак НОМЕР_1 без посвідчення водія, чим порушив п.п. 2.1.а ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.

Так, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП, зокрема, у постанові, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Із оскаржуваної постанови слідує, що позивач порушив п. 2.1(а) ПДР України, а саме не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, за що його притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. У графі 7 постанови «До постанови додається» зазначено відео з відеореєстратора (а.с.4).

На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, зокрема, пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 (п.п. «а» п. 2.4 ПДР України).

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 02 грудня 2019 року у справі № 164/2068/17.

Згідно із ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пунктом 10 розділу ІІІ тієї ж Інструкції передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили(ч. 2, 3 ст. 90 КАС України).

До відзиву на позовну заяву та відзиву на апеляційну скаргу Департаментом патрульної поліції долучено відеозапис із відеореєстратора, який є додатком до оскаржуваної постанови, з якого слідує, що початок відеозапису ведеться із місця, де був зупинений автомобіль ОСОБА_1 . На відеозаписі зафіксовано факт непред`явлення позивачем на вимогу патрульного поліцейського посвідчення водія. На запитання поліцейського чи може водій надати для ознайомлення посвідчення водія у застосунку «Дія», ОСОБА_1 відповів «ні, немає» (відеозапис, 23 год. 17 хв).

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства.

Доказів упередженості відповідача щодо позивача перед судом не доведено. Підстав для сумніву щодо об`єктивності відповідача щодо позивача не вказано.

Доводи скаржника про те, що йому не було надано можливості скористатись правами, які передбачені ст. 268 КУпАП, а саме скористатись правовою допомогою адвоката, є необгрунтованими, оскільки в оскаржуваній постанові наявний підпис позивача у графі «права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено. Крім того, факт ознайомлення позивача із правами, передбаченими ст. 268 КУпАП підтверджується також відеозаписом із відеореєстратора.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки поліцейський мав право вимагати надання посвідчення водія від позивача для його перевірки, а позивач не пред`явив посвідчення водія на таку вимогу, то останнього правомірно притягнено до адміністративної відповідальності за порушення правил ПДР України та ч. 1 ст. 126 КУпАП тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Жовківського районного суду Львівської області від 02 серпня 2023 року у справі № 444/1814/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 19 жовтня 2023 року.