Справа № 140/19780/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року ЛуцькСправа № 140/19780/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, пенсійний орган, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі ГУ ПФУ в м. Києві, пенсійний орган, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в м. Києві № 50 від 14.03.2023 щодо відмови у призначенні пенсії за віком; зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до трудового стажу позивача для обчислення пенсії за віком період навчання з 24.01.1985 по 14.08.1985 в Ковельському обласному спортивно-технічному клубі ДТСААФ на курсах по підготовці водіїв транспортних засобів категорій «В», «С», період роботи з 20.10.1986 по 19.10.1993 в Ратнівському міжгосподарському комбікормовому заводі, внести відомості про зарахований страховий стаж до системи персоніфікованого обліку та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за віком з 01.03.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком. За підрахунками позивача він має 35 років трудового стажу. За результатами розгляду заяви та доданих документів відповідачем 2 прийнято рішення від 14.03.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж, який становить 27 років 7 місяців 13 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 20.10.1986 по 19.10.1993, оскільки на печатці, якою завірено запис про звільнення не проглядається назва підприємства та період навчання в ДТСААФ, оскільки останній не відноситься до закладів освіти.

ОСОБА_1 , уважаючи рішення пенсійного органу, яким йому відмовлено у призначенні пенсії протиправним, та таким, що порушує його права та законні інтереси на соціальний захист звернулася до суду з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву № 2600-0903-8/153832 від 07.08.2023 представник ГУ ПФУ в м. Києві позовних вимог не визнає, просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що у наданій позивачем трудовій книжці наявний запис про спірний період роботи з 20.10.1986 по 19.10.1993, однак на печатці, якою завірено запис про звільнення не проглядається назва підприємства. Для зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу необхідно надати уточнюючу довідку на підставі первинних документів за час виконання роботи.

Вказує, що відповідно до пункту «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Поряд з тим, з аналізу наданих ОСОБА_1 документів вбачається, що ДТСААФ не є закладом освіти, тому період його навчання з 24.01.1985 по 18.08.1985 не може бути зарахований до страхового стажу позивача.

Уважає, що умови щодо призначення пенсії позивачу відсутні, зокрема наявність необхідного страхового стажу, який повинен складати не менше 30 років, тому оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії прийняте на законних підставах, з огляду на що просить у задоволенні позову відмовити (арк. спр. 38 - 41).

У відповіді на відзив, зареєстрованим 31.08.2023 за вхідним номером канцелярії суду 69761/23 позивач підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити з огляду та те, що основним документом, який підтверджує страховий стаж, є трудова книжка. При цьому вини позивача немає у здійсненні роботодавцем неякісного відбитку печатки на відповідному записі у трудовій книжці (арк. спр. 47 - 47).

Інших заяв по суті справи чи клопотань на адресу суду від учасників справи не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 33).

Ухвала про відкриття провадження разом з сканованою копією позовної заяви та доданими до неї документами направлена на адресу ГУ ПФУ у Волинській області та отримана ним 21.07.2023 року, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (арк. спр. 37а).

ГУ ПФУ у Волинській області правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалося, доказів у спростування позовних вимог не надало, про причини неподання відзиву суд не повідомило.

У зв`язку із ненаданням відповідачем-1 відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд, керуючись вимогами частини шостої статті 162 КАС України, дійшов висновку про можливість розгляду даного спору за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 07.03.2023 за місцем свого проживання звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про призначення пенсії.

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1) визначено, що заява на призначення/перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).

Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, та відповідно до пункту 4.3. Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляд документів, наданих позивачем провадився за принципом «екстериторіальності» ГУ ПФУ в м. Києві, яким винесено рішення № 50 від 14.03.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У вказаному рішенні зазначено, що відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, військовий квиток, диплом, довідки про стаж) загальний страховий стаж складає 27 років 7 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

Не враховано до страхового стажу періоди роботи з 20.10.1986 по 19.10.1993, оскільки на печатці, якою завірено запис про звільнення не проглядається назва підприємства; довідка № 39 від 28.02.2023 оскільки ДТСААФ не відноситься до закладів освіти (арк. спр. 18).

Позивач, не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ в м. Києві № № 50 від 14.03.2023 та уважаючи його таким, що порушує право на призначення пенсії, за захистом своїх прав звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантоване право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон №1058-IV, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України (стаття 81 Закону №1788-ХІІ).

Відповідно до частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Статтею 56 Закону №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Як установлено судом за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ в м. Києві прийнято рішення № 50 від 14.03.2023 про відмову у призначенні пенсії. Так, до страхового стажу не зараховано період роботи з 20.10.1986 по 19.10.1993 відповідно до трудової книжки, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, на якій не проглядається назва підприємства. То страхового стажу також не зараховано період навчання позивача у 1985 році у Ковельському спортивно-технвчному клубі ДТСААФ.

Суд зазначає, що згідно вимог статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до вимог пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно із пунктом 3 вказаного Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункт 4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як установлено судом, згідно записів трудової книжки від 17.09.1983 року позивач з 24.01.1985 по 20.10.1986 навчався у Ковельському обласному спортивно-технічному клубі ДТСААФ та з 20.10.1986 по 19.10.1993 працював водієм третього класу в Ратнівському міжгосподарському комбікормовому заводі. (арк. спр. 9 - 13).

Суд звертає увагу на те, що записи в трудовій книжці відповідають вимогам заповнення трудової книжки та не спростовують наявного страхового стажу.

Пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» передбачає, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. При цьому трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

За змістом абзацу першого частини другої статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

На думку суду, посилання пенсійного органу у рішенні, яке позивач оскаржує в судовому порядку, на нечитабельність відбитка печатки у трудовій книжці за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення спірного періоду роботи з страхового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації. Недоліки, які виникли з вини адміністрації підприємства при заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо пенсійного забезпечення.

Вказані висновки суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постановах від 30.09.2021 у справі №300/860/17, від 21.07.2018 у справі №687/975/17.

На думку суду, неврахування пенсійним органом спірного періоду роботи на підприємстві до страхового стажу, що підтверджено записами в трудовій книжці, з метою призначення йому пенсії, з посиланням на недоліки заповнення трудової книжки не повинно порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання роботодавцем свого обов`язку щодо ведення трудової книжки, а отже такі недоліки, за умови належного підтвердження працевлаштування позивача, не можуть бути підставою для не зарахування до страхового стажу спірного періоду його роботи.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру та визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Зазначений висновок викладено в постановах Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі №220/989/17.

Наявність сумнівів у відповідача може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року справі №127/9055/17.

Відтак за змістом вищевказаних вимог, позивачем належними доказами підтверджено період його роботи з 20.10.1986 по 19.10.1993 згідно записів у трудовій книжці, а тому вказаний період повинен бути зарахований до страхового стажу.

Що ж стосується наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача його навчання з 24.01.1985 по 14.08.1985 у Ковельському обласному спортивно-технічному клубі ДТСААФ на курсах по підготовці водіїв транспортних засобів категорій «В», «С» суд зазначає наступне.

Даний період навчання відображено у трудовій книжці позивача, яка як зазначалось вище є основним документом, що підтверджує набутий страховий стаж.

Підставою незарахування цього періоду до страхового стажу є той факт, як вказано у оскаржуваному рішенні, що ДТСААФ не відноситься до закладів освіти.

З таким твердженням пенсійного органу суд не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

На момент проходження позивачем курсів водіїв для здобуття права водіння транспортним засобом категорій «В», «С» в ДОСААФ діяв Закон Української PCP «Про народну освіту» від 28.06.1974.

Частина перша статті 47 вказаного Закону передбачала, що для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.

Частиною четвертою статті 48 цього ж Закону визначено, що особам, які пройшли навчання з нової професії або підвищили кваліфікацію безпосередньо на виробництві і успішно склали кваліфікаційний екзамен, видається свідоцтво єдиної форми про здобуту спеціальність і присвоєний розряд, клас, категорію.

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» №1545-ХІІ від 12.09.1991 до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції та Законам України.

Постановою бюро Президіуму центрального комітету Всесоюзного добровільного товариства сприяння армії, авіації і флоту (ДОСААФ СССР) від 13.12.1976 затверджено Положення про школу ДОСААФ, згідно якого школа ДОСААФ є навчальною організацією підготовки спеціалістів для Збройних Сил СССР та народного господарства, а також центром роботи по пропаганді технічних знань і розвитку воєнно - технічних видів спорту.

На сьомому позачерговому з`їзді ДТСААФ 26.09.1991 було прийняте рішення про його реорганізацію у Товариство сприяння обороні України. У прийнятому Статуті відзначалось, що ТСО України є правонаступником ДОСААФ республіки, всеукраїнською громадською організацією. Відповідно до Закону України «Про об`єднання громадян» ТСО України зареєстроване 10.10.1991 Міністерством юстиції як Всеукраїнська громадська оборонно-патріотична організація громадян.

За змістом листа №1/12-1414 від 05.06.1995 Міністерство освіти України підтвердило, що навчальні організації (школи) ТСО є різновидом професійних навчально-виховних закладів. У листі Міністерства освіти України №1/12-1162 від 22.06.1998 роз`яснено, що ті навчальні заклади ТСО України, що отримали в установленому порядку ліцензії і здійснюють підготовку фахівців за робітничими професіями, належить до професійно - технічних навчальних закладів і включені до Державного реєстру навчальних закладів.

Таким чином, за наявності відповідного документа про освіту встановленого зразка та підтвердження періоду навчання в на курсах водіїв в автошколі ДОСААФ такий період зараховується до страхового стажу для призначення пенсії.

Як убачається з довідки Ковелькокої технічної школи ТСОУ № 39 від 28.02.2023, яка була надана позивачем пенсійному органу разом з заявою про призначення пенсії, ОСОБА_1 після закінчення курсів водіїв транспортних засобів категорії «ВС» для сільського господарства при Ковельському спортивно-технічному клубі ДТСААФ отримав свідоцтво № 0083887.

Таким чином, період навчання позивача у Ковельському обласному спортивно-технічному клубі ДТСААФ з 24.01.1985 по 14.08.1985 повинен бути зарахований до страхового стажу позивача.

Враховуючи вищезазначене суд вважає, що дії відповідача 2 про не зарахування до страхового стажу ОСОБА_2 за наслідками розгляду його заяви про призначення пенсії спірних періодів роботи та навчання не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є протиправними.

Оскільки, суд прийшов до висновку про протиправність дій відповідача 2 у частині не зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу, разом з тим підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 вказаних періодів.

Суд звертає увагу, що за змістом абзацу першого частини другої статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

З огляду на набуття позивачем страхового стажу до впровадження системи персоніфікованого обліку, позовні вимоги в частині внесення відомостей про стаж до такої системи є необґрунтованими. Страховий стаж позивача, а саме спірні періоди його навчання та роботи, в даному випадку обраховується на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV.

Окремо суд зауважує, що виконання рішення суду в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача спірні періоди потребуватиме вчинення пенсійним органом дій щодо проведення нового розрахунку страхового стажу, тому позовні вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити позивачу пенсію за віком підлягають до задоволення частково шляхом прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 24.01.1985 по 14.08.1985 та період роботи на посаді водія з 20.10.1986 по 19.10.1993 згідно записів трудової книжки.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідачі не довели правомірність оскаржуваного в даній справі рішення ГУ ПФУ в м. Києві № 50 від 14.03.2023 про відмову в призначенні пенсії.

Отож, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов підлягає до задоволення у спосіб скасування рішення ГУ ПФУ в м. Києві, а інші позовні вимоги є похідними, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, рішення якого судом скасоване, необхідно стягнути судовий збір в сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) який сплачений відповідно до чеку (платіж № ) від 02.03.2023 (арк. спр. 5) та зарахований до спеціального фонду Державного бюджету, що підтверджується відповідною випискою (арк. спр. 32).

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код юридичної особи 42098368) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 50 від 14 березня 2023 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 березня 2023 року про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 24 січня 1985 року по 14 серпня 1985 року та роботи з 20 жовтня 1986 року по 19 жовтня 1993 року згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 17 вересня 1981 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович