Справа № 620/14092/23
Суддя: Олександр ЗАЯЦЬ
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року Чернігів Справа № 620/14092/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Заяць О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кошки І.Ю.,

представника позивача Стаценко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов,

У С Т А Н О В И В:

Чернігівський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат звернувся до суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови від 12.08.2022 ВП № 67536106 та від 31.08.2022 ВП № 67536106, винесені головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Данілевським Олегом Миколайовичем, про накладення штрафу.

Позов мотивовано тим, що судове рішення виконане позивачем у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України, законами України, тому накладення відповідачем штрафів спірними постановами є необґрунтованим. Разом з тим, затримка у виконанні судового рішення, в частині виплати перерахованих коштів, виникла за незалежних від позивача обставин, а саме через відсутність достатніх бюджетних асигнувань.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав відзив на позов, у якому зазначив, що спірна постанова винесена правомірно, у зв`язку із невиконанням боржником у повному обсязі, без поважних причин, рішення суду. Розгляд справи просив проводити без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке.

Відповідно до матеріалів справи, на підставі заяви стягувача від 13.11.2021, відповідачем 17.11.2021 відкрито виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа від 05.11.2021 №620/5864/21. Відповідно до змісту виконавчого документу Чернігівський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня 2021 року у розмірі семи мінімальних пенсій за віком згідно ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 № 3551-ХІІ у редакції Закону України від 25.12.1998 № 367-XIV, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

02.12.2021 головним державним виконавцем складено акт, у якому зазначено, що рішення суду боржником не виконано.

12.08.2022 головним державним виконавцем винесено постанову про накладення на Чернігівський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин у встановлений виконавцем строк в сумі 5100,00 грн.

Надалі 31.08.2022 головним державним виконавцем винесено постанову про накладення на Чернігівський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин у встановлений виконавцем строк в сумі 10200,00 грн.

Вважаючи вказані постанови про накладення штрафу протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частиною другою статті 63 Закону, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З аналізу вказаних норм вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Приймаючи постанову про накладення штрафу, головний державний виконавець виходив з того, що позивач не виплатив перераховану допомогу.

Згідно із статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, є порушенням бюджетного законодавства.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 16.07.2018 у справі №811/1469/18, від 23.04.2020 у справі №560/523/19.

Суд враховує, що, переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, необхідно встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини.

Накладення штрафу є мірою покарання, а тому можливість накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Відповідно до частини сьомої статті 20 Бюджетного кодексу України, Кабінетом Міністрів України 26.08.2021 прийнято постанову №902, якою затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду, пунктом 7 якого передбачено, що черговість виконання рішень визначається боржником за датою їх надходження до боржника, в межах однієї дати - за датою набрання рішенням законної сили, якщо рішення, які виконуються за датою набрання ними законної сили, прийнято стосовно декількох позивачів, - за прізвищами в алфавітному порядку.

Розподіл бюджетних коштів між боржниками здійснюється Мінсоцполітики з дотриманням пріоритетності напрямів пропорційно потребі в забезпеченні виконання рішень на підставі інформації, наданої Мінсоцполітики Нацсоцслужбою та регіональними органами соціального захисту населення за встановленою Мінсоцполітики формою (пункт 9 Порядку).

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.08.2021 по справі №620/5864/21 Центром проведено стягувачу перерахунок заборгованості по спірній виплаті та занесено вказане рішення суду до Реєстру черговості виконання відповідачем судових рішень /а. с. 4, 11/.

Також позивач щомісячно, до 8 числа, до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації подає інформацію щодо потреби в бюджетних асигнуваннях для забезпечення грошових зобов`язань, які виникли на підставі рішень на користь стягувачів за бюджетною програмою КПКВК 2501290 Забезпечення виконання рішень суду, для виконання рішення у повному обсязі /а. с. 14-57/.

В період з вересня 2021 року по теперішній час за програмою КПКВК 2501290 Забезпечення виконання рішень суду позивачу виділено кошти в сумі 3623834,00 грн, у зв`язку із чим позивач в порядку черговості, відповідно до вимог вказаного Порядку, виконав 321 рішення суду. Крім того, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Чернігівській області проведено безспірне списання коштів з рахунку Центру на користь 160 стягувачів.

З огляду на наведене, судом не встановлено обставин, які б свідчили про умисне невиконання позивачем рішення суду або його недобросовісність, ухилення від виконання.

Згідно із частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог повністю, оскільки відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.

Аналогічна правова позиція щодо судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №1440/2242/18 та від 20.05.2021 у справі №420/5465/18.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати постанови від 12.08.2022 ВП №67536106 та від 31.08.2022 ВП №67536106, винесені головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Данілевським Олегом Миколайовичем про накладення штрафу.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: Чернігівський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, просп. Миру, 116, А, м. Чернігів,Чернігівська обл., Чернігівський р-н,14005, .

Відповідач: Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, вул. Герасима Кондратьєва, 28,м. Суми,Сумська обл., Сумський р-н,40003, .

Повний текст рішення суду виготовлений 19 жовтня 2023 року.

Суддя О.В. Заяць