Справа № 460/1502/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/1502/23 пров. № А/857/12984/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Василюк В.Б.

за участю представників:

відповідача Никитюк Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року (головуючий суддя Поліщук О.В., м. Рівне, проголошено 11:18:25) у справі № 460/1502/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

19.01.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Рівненській області № 1003 від 20.12.2022 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 "; визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Рівненській області № 275 о/с від 23.12.2012 «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 5 роти поліції особливого призначення Рівненського ГУНП в Рівненській області; стягнути з ГУНП в Рівненській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позов обгрунтовує тим, що оскаржуваним наказом № 275 о/с від 23.12.2012 його звільнено зі служби в поліції, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Підставою для прийняття вказаного наказу є наказ начальника ГУНП в Рівненській області № 1003 від 20.12.2022. Зауважує, що підставою для прийняття рішення про звільнення зі служби в поліції стало те, що він, будучи відповідно до підпункту «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, використовуючи свої службові повноваження та пов`язані з цим можливості, отримав неправомірну вигоду у сумі 200 доларів США та 100 євро (еквівалент 12000 грн), чим грубо порушив службову дисципліну. Стверджує, що проведення службового розслідування відбулося не повно та не об`єктивно, без з`ясування всіх обставин, що мають значення для його розгляду. Позивач вважає, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття оскаржуваного наказу, оскільки у висновку службового розслідування відсутні відомості, підтверджені документально, щодо факту вимагання і отримання ним неправомірної вигоди, а також достовірно не встановлено, чи мали вони місце взагалі. Звертає увагу, що висновок службового розслідування не містить даних про те, як саме наявність повідомлення про підозру підірвало авторитет громадськості до органів поліції. Вказує, що сам факт повідомлення про підозру не дає права відповідачу робити висновок про винуватість особи в інкримінованому діянні, оскільки в основу висновку службового розслідування покладено не факти зібрані в ході такого розслідування, а виключно відомості органу досудового розслідування, які не становлять доказової бази без перевірки їх законності та допустимості. Вважає, що його вина у порушенні дисципліни, яка проявилася у отриманні неправомірної вигоди, на час звільнення не встановлена належним процесуальним документом - вироком суду, відтак висновок відповідача про вчинення порушення дисципліни зроблений з перевищенням наданих Конституцією України та Законами України повноважень. Крім того зауважує, що за одним і тим самим фактом із зазначенням тих самих обставин було проведено два службових розслідування, що свідчить про неприпустимість проведення службових розслідувань більше, ніж один раз.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт вказує, що судом в оскаржуваному рішенні не наведено обґрунтування прийнятого рішення, а виключно покладено в основу мотиви відзиву на позовну заяву. Аналіз мотивів прийнятого рішення, та/або оцінку доказів не наведено, так як і не встановлено яке саме дисциплінарне порушення було допущено позивачем, що за своєю природою вказує на неповноту судового розгляду та незаконність прийнятого рішення.

11.09.2023 відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що до ГУНП в Рівненській області надійшла інформація про те, що 18.11.2022 слідчим третього відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, у ході проведення досудового розслідування № 0000049 від 04.08.2022 позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України. Проведеним на підставі наказу ГУНП № 1685 від 21.11.2022 дисциплінарною комісією службовим розслідуванням, строк якого продовжено наказом ГУНП № 1773 від 05.12.2022, відповідно до отриманої інформації та зібраних матеріалів встановлено, що у діях сержанта поліції ОСОБА_1 , встановлені порушення вимог службової дисципліни, невиконання ним вимог Конституції України, Закону України "Про Національну поліцію", Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону України «Про запобігання корупції». Як наслідок, позивачем допущено вчинення дій, які несумісні з вимогами, що пред`являються до поліцейського. Відповідач стверджує, що питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності хоч і прийнято на підставі встановлених службовим розслідуванням відомостей, у тому ж числі наявних у матеріалах кримінального провадження, однак ґрунтується на самостійних правових підставах, а тому твердження апелянта про незаконність рішень щодо його звільнення у зв`язку із недоведеністю вини у скоєнні кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки позивача звільнено саме за вчинення дисциплінарного проступку, а відсутність вироку у кримінальній справі не виключає наявність в діях цієї особи підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечує доводи апеляційної скарги. Вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції України в Рівненській області № 56 о/с від 23.04.2021 "По особовому складу" сержанта поліції ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" (на вищу посаду у порядку просування по службі) призначено поліцейським взводу № 5 роти поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Рівненській області, встановивши посадовий оклад 2470 гривень, надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 40 %, звільнивши з посади поліцейського сектору спеціальної поліції Сарненського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

До Головного управління Національної поліції України в Рівненській області надійшов лист старшого слідчого третього СВ (з дислокацією у м. Рівному) ТУ ДБР, у м. Хмельницькому, у зв`язку із розслідуванням кримінального провадження № 0000049 від 04.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, стосовно можливих неправомірних дій окремих працівників роти поліції особливого призначення ГУНП в Рівненській області.

Наказом Головного управління Національної поліції України в Рівненській області № 14 від 21.09.2022 «Про призначення службового розслідування» призначено за вказаним фактом службове розслідування.

За результатами проведеного службового розслідування, 19.10.2022 т. в. о начальника ГУНП в Рівненській області Сергієм Крошко, затверджено висновок службового розслідування, згідно якого службове розслідування за листом старшого слідчого третього СВ (з дислокацією у м. Рівному) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, старшого лейтенанта Державного бюро розслідувань Захарця О. щодо розслідування кримінального провадження № 0000049 від 04.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, стосовно можливих неправомірних дій окремих працівників роти поліції особливого призначення ГУНП в Рівненській області, завершити. Відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування підтвердити чи спростувати не виявилось можливим.

До Головного управління Національної поліції в Рівненській області надійшла інформація про те, що 18.11.2022 слідчим Третього слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, поліцейському взводу № 5 роти поліції особливого призначення ГУНП в Рівненській області ОСОБА_1 .

Наказом Головного управління Національної поліції України в Рівненській області № 1685 від 21.11.2022 «Про призначення службового розслідування» призначено за вказаним фактом службове розслідування.

Наказом Головного управління Національної поліції України в Рівненській області від 05.12.2022 № 1773 "Про продовження строку проведення службового розслідування" продовжено строк проведення службового розслідування до 20.12.2022.

За результатами проведеного службового розслідування, 19.12.2022 начальником ГУНП в Рівненській області Олексієм Камишанським, затверджено висновок службового розслідування, згідно якого службове розслідування за фактом повідомлення поліцейському взводу № 5 роти поліції особливого призначення ГУНП в Рівненській області ОСОБА_1 про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України завершено.

Зі змісту висновку службового розслідування вбачається, що ОСОБА_1 є працівником правоохоронного органу та службовою особою, на якого відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України покладено обов`язки діяти лише у межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією України Законами України, а також який, відповідно до ст. ст. 1, 2, 18, 23, 30 Закону України «Про Національну поліцію» зобов`язаний служити суспільству шляхом забезпечення протидії злочинності та підтримання публічної безпеки і порядку; вживати заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняти виявлені правопорушення, неухильно дотримуватися цих положень та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, а також те, що він був суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, передбачені ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», і якому, відповідно до приписів ст. 22 цього Закону забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, 31.07.2022 прийняв рішення про порушення таких норм законодавства, шляхом вчинення умисного нетяжкого злочину у сфері службової діяльності.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції України в Рівненській області № 1003 від 20.12.2022 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" ОСОБА_1 за порушення службової дисципліни, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІ, Присяги працівника поліції, абзаців 1, 2, 5 пункту 1 розділу ІІ, пункту 3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179, статті 22, частини 1 статті 24, частини 1 статті 37 та частини 1 статті 54 Закону України «Про запобігання корупції», а саме за скоєння вчинку, який підриває авторитет Національної поліції, ім`я та статус як поліцейського, дискредитації звання поліцейського, керуючись статтею 19 Закону України "Про Національну поліцію", положеннями Дисциплінарного статуту Національної поліції України, поліцейського взводу № 5 роти поліції особливого призначення ГУНП в Рівненській області ОСОБА_1 згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" вирішено звільнити зі служби в поліції.

На підставі наказу Головного управління Національної поліції України в Рівненській області № 1003 від 20.12.2022 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" Головним управлінням Національної поліції України в Рівненській області видано наказ № 257 о/с від 23.12.2022 "По особовому складу", яким відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" за п. 6 ( у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) звільнено зі служби в поліції сержанта поліції ОСОБА_1 з 23.12.2022.

Не погоджуючись з наказами Головного управління Національної поліції України в Рівненській області № 1003 від 20.12.2022 та № 257 о/с від 23.12.2022, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ст. 59 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (Закон № 580-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 5 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Державні службовці зобов`язані дотримуватися правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України «Про запобігання корупції».

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VІІІ (Дисциплінарний статут) визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до ч. 2 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Дисциплінарного статуту поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 14 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування, яке призначається наказом керівника, що має повноваження застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ч. 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 1, ч. 7 ст. 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії, порядок утворення яких та їх повноваження визначаються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Частинами 4-6 ст. 19 Дисциплінарного статуту визначено пом`якшуючі та обтяжуючі обставини відповідальність поліцейського. При цьому, перелік пом`якшуючих обставин не є вичерпним.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (Порядок № 893). Цей Порядок визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно з п. 2 розділу ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про: внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення; повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку; надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому міститься вимога щодо проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, за яких стало можливим учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції»; ознаки дисциплінарного проступку, що призвів до загибелі або поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського під час виконання ним службових повноважень; недотримання підстав та порядку застосування або використання вогнепальної зброї, спеціальних засобів або заходів фізичного впливу; недотримання норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування; втрату поліцейським службового посвідчення та спеціального нагрудного знака (жетона), табельної, добровільно зданої чи вилученої зброї або боєприпасів, нагородної зброї, якщо вона зберігалася в територіальному органі поліції чи його територіальному (відокремленому) підрозділі, а також закладі, установі Національної поліції України, що належать до її управління (далі - органі (підрозділ, заклад, установа) поліції), а також втрату спеціальних засобів поліцейським чи відсутність їх в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, матеріалів досудового розслідування, справ оперативного обліку та справ про адміністративні правопорушення, речових доказів, а також тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження; розголошення конфіденційної, таємної, службової або іншої інформації, яка містить таємницю, що охороняється законом; порушення законодавства України у сфері фінансово-господарської діяльності органів поліції, а також установ, які належать до сфери управління Національної поліції України, виявлені під час ревізій або перевірок, внутрішніх аудитів; перебування поліцейського на роботі (службі) у стані алкогольного сп`яніння або стані, викликаному вживанням наркотичних чи інших одурманюючих засобів, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; приховування від обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні та адміністративні правопорушення, які були відомі поліцейському, але не отримали реєстраційного номера або не були зафіксовані ним у встановленому законодавством України порядку; здійснення поліцейським дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовною або іншими ознаками в будь-якій формі, а також сексуальних домагань.

Відповідно до п. 1 розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до п. 4 розділу V Порядку № 893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Пунктом 5 розділу VI Порядку № 893 передбачено, що у резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що службове розслідування проводиться з метою виявлення причин та умов, що стали підставою для проведення службового розслідування, наявності чи відсутності складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого було призначено службове розслідування; наявності чи відсутності порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок тощо. Таким чином, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення. Крім того, кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України. Натомість, як визначено частиною другою статті 19 Закону № 580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Отже, законодавець прямо розмежовує окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема: у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів. Відтак, апеляційний суд зауважує, що дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179 (Правила № 1179), ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки й порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Відповідно до вимог абзаців 1, 2, 5 п. 1 розділу II Правил № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятим: відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актам законодавства України.

Згідно з п. 3 Розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. Правила етичної поведінки поліцейських вимагають від кожного співробітника суворо та неухильно дотримуватись Конституції України, законів України, виконання вимог статутів, нормативних актів Міністерства внутрішніх справ України, працівник поліції має бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності.

Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Співробітник роти поліції особливого призначення ГУНП в Рівненській області сержант поліції ОСОБА_1 налагодив протиправний механізм систематичного вимагання тa отримання неправомірної вигоди на блокпості поблизу озера «Біле» у Вараському районі Рівненської області, з місцевих жителів у вигляді грошових коштів в сумі від 300 доларів США за не притягнення до адміністративної відповідальності та не вжиття інших заходів реагування.

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді поліцейського взводу № 5 роти поліції особливого призначення ГУНП в Рівненській області, маючи спеціальне звання «сержанта поліції», будучи відповідно Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу, відповідно до пункту 1 примітки до ст. 364 КК України, є службовою особою, в порушення ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 18, 23, 30 Закону України «Про Національну поліцію», ст. ст. 3, 22 Закону України «Про запобігання корупції», з метою одержання неправомірної вигоди для себе, прийняв рішення про порушення таких норм законодавства шляхом вчинення умисного нетяжкого злочину у сфері службової діяльності.

У ході службового розслідування проведеного дисциплінарною комісією встановлено, що відповідно до розстановки нарядів РПОП ГУНП в Рівненській області та наказу ГУНП в Рівненській області № 941 від 05.07.2022 сержант поліції ОСОБА_1 , спільно з іншими працівниками цього ж підрозділу, починаючи з 06.07.2022, був задіяний до охорони громадського порядку 1 оперативного реагування на повідомлення про кримінальні правопорушення та інші події, недопущення дестабілізації оперативної обстановки, учинення протиправних дій на території реабілітаційного-оздоровчого комплексу «Біле озеро» Вараської МТГ Вараського району Рівненської області.

31.07.2022 близько 22.00 год. поліцейський взводу № 5 РПОП ГУНП сержант поліції ОСОБА_1 , перебуваючи на службі у форменому одязі із табельною вогнепальною зброєю, поблизу РОК «Біле озеро», здійснив зупинку транспортного засобу марки «Опель Астра», д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та під час здійснення перевірки документів та огляду вказаного транспортного засобу почав стверджувати про наявність ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_2 , та після заперечень на це водія, прийняв рішення про невжиття заходів правового характеру, які пов"язані з реагуванням на протиправні дії, натомість вирішив створити імітацію ситуації, за якої б особа усвідомила потенційність факту вчинення адміністративного правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності, задля одержання неправомірної вигоди.

Зокрема, висловив в усній формі незаконне прохання ОСОБА_2 щодо надання йому неправомірної вигоди у розмірі 300 доларів США у максимально стислий строк за невжиття ним обовязків щодо реагування на вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП України.

3 метою забезпечення виконання вказаного незаконного прохання, ОСОБА_1 в цей же час здійснив незаконне вилучення у ОСОБА_2 посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

В подальшому, ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про відсутність грошових коштів, на що ОСОБА_1 висунув повторне незаконне прохання щодо передачі грошових коштів в сумі 300 доларів США та повернув посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Надалі, ОСОБА_1 у телефонних розмовах нагадував ОСОБА_2 про надання обумовленої неправомірної вигоди, наполягав на наданні неправомірної вигоди та узгодив, що грошові кошти в сумі 12 тисяч гривень необхідно перерахувати на банківську картку, номер якої він повідомить.

Приблизно в середині серпня 2022 року власник банківської картки НОМЕР_2 ОСОБА_3 , не будучи обізнаним в походженні коштів, передав для ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 200 доларів США та 100 Євро (еквівалент 12 тисяч гривень), які були зараховані 10.08.2022 на номер належної йому банківської картки.

Відповідні пояснення ОСОБА_3 надав інспектору Управління головної інспекції ГУНП в Рівненській області під час проведення службового розслідування.

18.11.2022 встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ст. ст. 42, 276. 277, 278, 279 КПК України, у кримінальному провадженні № 0000049 від 04.08.2022 поліцейського взводу № 5 роти поліції особливого призначення ГУНП в Рівненській області сержанту поліції ОСОБА_1 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, тобто в одержанні службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища.

Отже, нехтуючи взятими на себе зобов`язаннями, достовірно розуміючи суть кримінального правопорушення та передбачену за його скоєння кримінальну відповідальність, замість того, щоб діяти виключно в інтересах держави та суспільства, здійснювати превентивну, профілактичну діяльність спрямовану на запобігання та припинення кримінальних і адміністративних правопорушень, сержант поліції ОСОБА_1 вчинив протиправне корупційне діяння.

3 огляду на наявний досвід роботи в правоохоронних органах сержант поліції ОСОБА_1 знав та розумів, що вимогами статей 3, 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктам, на яких поширюється дія цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з ним можливості з метою одержання неправомірної вигоди або подарунка.

3 урахуванням викладеного, своїми діями сержант поліції ОСОБА_4 грубо порушив службову дисципліну, пункти 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1, 2, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Присягу працівника поліції, абзаци 1, 2, 5 пункту 1 розділу II, пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, статті 22, частини 1 статті 24 та частини 1 статті 37 Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином, у ході службового розслідування встановлено, що сержант поліції ОСОБА_1 , будучи працівником правоохоронних органів, порушив норми чинного законодавства України, діяв в порушення основних засад нормативно-правових актів, які регулюють службу в поліції, а такі дії підривають авторитет поліції та є несумісними з подальшим проходженням служби в лавах Національної поліції України. Зазначені порушення стали можливим внаслідок порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, що виразилось у недотриманні ним вимог чинного законодавства України.

Вчинення сержантом поліції ОСОБА_1 вказаних дій самі по собі або у сукупності підривають рівень довіри до поліції, який відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про Національну поліцію» є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції, та викривляють уявлення громадськості про високе звання поліцейського.

В матеріалах справи відсутні пояснення з цього приводу, ОСОБА_1 надавати пояснення в ході службового розслідування відмовився, скориставшись правом, що надане йому статтею 63 Конституції України.

Разом з тим, ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, окрім іншого, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6); у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (пункт 10).

Колегія суддів вказує, що законодавець розрізняє випадки притягнення поліцейського до дисциплінарної та кримінальної відповідальності у якості двох самостійних підстав для звільнення зі служби. Так, у першому випадку рішення про звільнення поліцейського зі служби в Національній поліції ухвалюється на підставі висновку службового розслідування, а у другому - на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили. Отже, наявність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною для притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності, адже питання про дисциплінарну відповідальність вирішується за результатами проведення службового розслідування. Обставини дисциплінарного проступку підлягають з`ясуванню під час проведення службового розслідування і в разі підтвердження факту його вчинення на поліцейського повинно бути накладене дисциплінарне стягнення, у тому числі, шляхом його звільнення зі служби. Обставини, що передували притягненню особи до даного виду відповідальності, можуть потягнути за собою настання інших наслідків у вигляді адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, але, це не може слугувати підставою для звільнення працівника поліції саме від дисциплінарної відповідальності. Однією із загальних рис дисциплінарної відповідальності, якою вона відрізняється від інших видів юридичної відповідальності, є можливість її застосування без рішення суду на підставі вчинення дисциплінарного проступку.

Аналіз співвідношення кримінальної та дисциплінарної відповідальності особи свідчить про те, що перша застосовується за діяння, котре є суспільно небезпечним, охоплюється положеннями Кримінального кодексу України, та за яке передбачено найбільш суворий захід державного примусу. На відміну від кримінальної відповідальності, дисциплінарна відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що відсутність рішення по кримінальному провадженню не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, оскільки правова кваліфікація діям щодо вчинення кримінального правопорушення особи буде надаватися на підставі положень Кримінального кодексу України. Наявність, або відсутність обвинувального вироку щодо позивача не свідчить про відсутність ознак дисциплінарного проступку (невиконання чи неналежне виконання позивачем службової дисципліни) в його діях.

Разом з тим, апелянт вказує на відсутність у матеріалах службового розслідування буд-яких доказів наявності вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку.

Колегія суддів відхиляє такі доводи як необґрунтовані, оскільки обставини, з якими відповідач пов`язує скоєння позивачем дисциплінарного проступку, наведені у висновках службового розслідування і вказують про те, що відображені у висновку службового розслідування дії позивача свідчать про недотримання останнім принципів діяльності поліцейського і такі дії не сумісні з вимогам, що пред`являють до професійно-етичних якостей поліцейських.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з матеріалів службового розслідування вбачається, що комісією, яка проводила службове розслідування, не вирішувалося питання вчинення позивачем кримінального правопорушення, а лише проводилася перевірка відомостей про можливу причетність до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, і при прийнятті оскаржуваних наказів здійснювалася оцінка на предмет дотримання позивачем норм і правил етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до органів поліції. В ході службового розслідування, серед іншого, були використані копії ухвал Рівненського міського суду Рівненської області від 14.09.2022 у справі № 569/13401/22 про надання дозволу на проведення обшуку по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000049 від 04.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України; копії ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 28.11.2022 про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000049 від 04.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Однак, у висновку службового розслідування встановлені факти і з`ясовані обставини, що мають значення виключно для прийняття рішення щодо наявності підстав для дисциплінарної відповідальності позивача та жодним чином не свідчить про доведеність вини позивача у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Під час прийняття оскаржуваних наказів відповідачем самостійно надано оцінку допустимості, належності та обґрунтованості висновків службового розслідування, яким встановлено у діях позивача ознаки дисциплінарного проступку. Відповідачем встановлювалася наявність чи відсутність у діях позивача складу дисциплінарного проступку, а не кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII (Закон № 1700-VII) за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1700-VII особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: 1) відмовитися від пропозиції; 2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; 3) залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; 4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Апеляційний суд звертає увагу, що службовим розслідуванням встановлено порушення ОСОБА_1 зазначених вимог, зокрема, позивач не проінформував свого керівника про надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або при виявленні майна, що може бути неправомірною вигодою чи про можливе отримання інформації щодо перерахованих коштів ОСОБА_2 на банківську карту ОСОБА_3 тощо. Невжиття таких заходів і стало однією з підстав притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що 19.07.2018 ОСОБА_1 ознайомився з: попередженням про спеціальні обмеження, встановлені Законами України «Про державну службу» і «Про засади запобігання та протидії корупції»; повідомленням про ознайомлення з вимогами Закону України «Про запобігання корупції», зокрема, з пам`яткою-застереженням про спеціальні обмеження; рекомендаціями для поліцейських, державних службовців та працівників поліції, які є суб`єктами декларування про дотримання окремих обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції» при прийнятті на службу/роботу. Також, 19.07.2018 ОСОБА_1 був ознайомлений з основними положеннями Закону України «Про запобігання корупції».

Отже, колегія суддів вважає, що сержант поліції ОСОБА_1 достовірно знав про заборону відповідно до статті 22 Закону України «Про запобігання корупції» використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди та був зобов`язаний у випадку надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка невідкладно вжити заходів, що передбачені статтею 24 цього Закону, а тому відповідачем вірно зазначено, що причинами та умовами, що сприяли вчиненню сержантом поліції ОСОБА_1 корупційного правопорушення та невиконання останнім вимог Закону України «Про запобігання корупції» є його особиста недисциплінованість, нехтування своїми функціональними обов`язками, не застосовування в службовій діяльності заборон та обмежень встановлених Законом України «Про запобігання корупції».

Таким чином, в ході проведення службового розслідування встановлено, що поліцейський взводу № 5 РПОП ГУНП в Рівненській області сержант поліції ОСОБА_1 , являючись відповідно до підпункту «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, грубо порушив службову дисципліну, зокрема вимоги ст. 22, ч. 1 ст. 24 та ч. 1 ст. 37 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 5 розділу 1, абз. 1, 5 п. 1 розділу ІІ, ч. 1, п.п. 1, 2, 3, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII та п. 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, щодо обов`язку поліцейського за будь-яких обставин, як у робочий, так і в неробочий час, дотримуватись основоположних принципів, які закріплені у вищевказаних законодавчих актах України, зокрема: верховенства права, законності, відкритості та прозорості, справедливості та рівності; неухильно дотримуватись антикорупнійного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою В Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції», тобто вчинив дисциплінарний проступок, що дискредитує та підриває авторитет поліції.

Апеляційний суд зазначає, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням усіх обставин вчинення дисциплінарного проступку та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. Відсутність покарання такої поведінки може створити негативне відношення свідків до авторитету поліції та ілюзію безкарності особового складу поліції. Враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які, як правильно зазначив відповідач, фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, суд апеляційної інстанції вважає правомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Поряд з цим, колегія суддів також вважає безпідставними доводи апелянта про те, що відповідачем було порушено вимоги статті 21 Дисциплінарного Статуту Національної поліції України, відповідно до якої дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу, та з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Дисциплінарного Статуту у разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Апеляційний суд зауважує, що висновок службового розслідування за фактом повідомлення поліцейському взводу № 5 роти поліції особливого призначення ГУНП в Рівненській області ОСОБА_1 про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, затверджено начальником ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 19.12.2022.

Так, з врахуванням ч. 2 ст. 21 Дисциплінарного Статуту Національної поліції України 19.12.2022 і є днем виявлення дисциплінарного проступку, вчиненого безпосередньо ОСОБА_1 , відповідно і дисциплінарне стягнення до позивача застосовано 20.12.2022, тобто не пізніше одного місяця з дня виявлення такого проступку, що свідчить про дотримання відповідачем строків при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення.

Отже, колегія суддів вважає, що службове розслідування проведено відповідачем на підставі та в межах повноважень, відповідно до норм законодавства, а спірні накази прийнято з дотриманням вимог Закону № 580-VIII і Дисциплінарного Статуту, правові підстави для їх скасування відсутні.

Відтак, під час розгляду справи колегією суддів встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, а тому при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом. Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок позивача виявився у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій несумісних з вимогами, що пред`являються до професійних якостей поліцейських.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року у справі № 460/1502/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 19 жовтня 2023 року.