Справа № 420/17980/23
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2023-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Бойко О.Я.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, вирішив адміністративний позов задовольнити.

І. Суть спору:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому, позивач просив зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція Позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Згідно витягу з наказу «про особовий склад» № 307-ОС від 14 червня 2023 року старшого лейтенанта ОСОБА_1 (П-029997), начальника відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) звільнено в запас Збройних Сил України з 14 червня 2023 року за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико соціальної експертної комісії або лікарсько консультативної комісії закладу охорони здоров`я) п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вислуга років станом на 14 червня 2023 року становить: календарна 26 років 02 місяці 09 днів; пільгова 12 років 02 місяці 00 днів, всього 38 років 04 місяці 09 днів.

При звільненні у запас ЗСУ, позивачу не виплатили одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до уповноважених осіб позивача та Державної прикордонної служби України з письмовою вимогою нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За результатами розгляду звернення, позивачу ОСОБА_1 повідомлено, що діюче законодавство не передбачає виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у разі звільнення їх з військової служби на підставі п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Тому звільнені з військової служби за таких підстав військовослужбовці не набувають права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позивач вважає таку бездіяльність зі сторони відповідача протиправною та просить зобов`язати останнього нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

(б) Позиція Відповідача.

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України не погодився з вимогами адміністративного позову, вважає їх необґрунтованими і недоведеними, у зв`язку з чим просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Із відзиву на адміністративний позов, поданого ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 14 червня 2023 року був звільнений у запас ЗСУ на підставі п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідач зазначив, що відповідно до абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011ХІІ, військовослужбовцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови, зокрема, звільнення з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 № 413.

Посилаючись на відповідь Державної прикордонної служби України, зазначили, що діюче на цей час законодавство не передбачає виплату грошової допомоги військовослужбовцям у разі звільнення їх з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами або іншими поважними причинами у період з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації, тобто на підставі п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Тому, звільнені з військової служби за таких підстав, військовослужбовці не набувають права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991, оскільки обставини та причини такого звільнення визначені тільки Законом № 2011-ХІІ, а не рішенням Кабінету Міністрів України, як це передбачено ч. 2 ст. 15 Закону України № 2011-ХІІ.

Також, відповідач вважає безпідставним посилання позивача на Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України, оскільки цей акт не поширює свою дію на військові частини Державної прикордонної служби України, так як вони не входять до складу Збройних Сил України (ст. 3 Закону України «Про збройні Сили України» від 06.12.1991 № 1934-ХІІ).

Відповідач звернув увагу, що Державна прикордонна служба Україна здійснює свої повноваження на підставі Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 № 661-ІV та проходження військової служби у Держприкордонслужбі регулюється Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009.

З огляду на це, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

(в) Відповідь на відзив.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що наведені відповідачем у відзиві аргументи не спростовують доводів викладених в адміністративному позові.

Позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні або інші поважні причини (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико соціальної експертної комісії або лікарсько консультативної комісії закладу охорони здоров`я) за наявності календарної вислуги років 6 років 02 місяці 19 днів (тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана), має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абз.2 п.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Разом з цим, зазначив, що п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було доповнено п.п. «г» згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян» № 2169-ІХ від 01.04.2022.

При цьому, Закон України має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України.

За таких обставин, позивач просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

(г) Заперечення на відповідь на відзив.

Відповідач, ознайомившись із відповіддю на відзив, вважає її необґрунтованою.

Так, відповідач не погоджується із твердженнями позивача, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ має вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12 червня 2013 № 413 з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011ХІІ, військовослужбовцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови, зокрема, звільнення з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому, перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 № 413.

Отже, підстави для звільнення з військової служби визначені ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, а підстави для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільнені у розмірі 25% місячного грошового забезпечення визначаються ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011ХІІ.

Статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011ХІІ прямо передбачено, що виплата такої одноразової грошової допомоги здійснюється через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що постанова Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 № 413 є нормативно правовим актом на реалізацію банкетної норми, визначеної абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011ХІІ, то відповідно позивач не набуває права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки він звільнений через такі сімейні обставини або інші поважні причини, які визначені в ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ.

Відповідач зазначив, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ не регулює питання грошових виплат військовослужбовцям, а тільки здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

З огляду на це, відповідач просив повністю відмовити в задоволенні адміністративного позову.

ІІІ. Процедура та рух справи

24.07.2023 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу, зокрема, у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Згідно витягу з наказу «про особовий склад» № 307-ОС від 14 червня 2023 року старший лейтенант ОСОБА_1 (П-029997), начальник відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) був звільнений в запас Збройних Сил України з 14 червня 2023 року на підставі п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико соціальної експертної комісії або лікарсько консультативної комісії закладу охорони здоров`я).

При цьому, вислуга років станом на 14 червня 2023 року становить:

календарна 26 років 02 місяці 09 днів,

пільгова 12 років 02 місяці 00 днів,

всього 38 років 04 місяці 09 днів.

При звільненні у запас ЗСУ, позивачу не виплатили одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до уповноважених осіб позивача та Державної прикордонної служби України з письмовою вимогою нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За результатами розгляду звернення, позивачу ОСОБА_1 повідомлено, що діюче законодавство не передбачає виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у разі звільнення їх з військової служби на підставі п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Тому звільнені з військової служби за таких підстав військовослужбовці не набувають права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позивач вважає таку бездіяльність зі сторони відповідача протиправною та просить зобов`язати останнього нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вирішуючи питання щодо правомірності вимог позивача, суд виходить з наступного.

ІV Джерела права та висновки суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, визначено Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (надалі Закон України № 2011-ХІІ від 20.12.1991).

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону № 2822-ІХ від 23.12.2022, яка діяла на момент звільнення позивача з військової служби) військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вказані положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону № 2822-ІХ від 23.12.2022, яка діяла на момент звільнення позивача з військової служби) кореспондуються із приписами пункту 3 розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, згідно якого особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413, та мають вислугу десять календарних років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Такі ж саме положення визначенні і в Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 25 червня 2018 року № 558, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за № 854/32306 (надалі Інструкція № 558 від 25.06.2018).

Відповідно до п. 2 глави 9 розділу V Інструкції № 558 від 25.06.2018 військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини та інші поважні причини, визначені Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413, військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, як зокрема, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько консультативної комісії для осіб до 18 років.

Таким чином, вищенаведеними положеннями статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року (в редакції Закону № 2822-ІХ від 23.12.2022, яка діяла на момент звільнення позивача з військової служби), пункту 3 розділу ХХХІІ Порядку від 07.06.2018 року №260 та п. 2 глави 9 розділу V Інструкції № 558 від 25.06.2018 визначаються правові обставини, за яких військовослужбовцям при звільненні зі служби виплачується одноразова грошова допомога.

Ці правові обставини поставлені в залежність від підстав звільнення військовослужбовця з військової служби та необхідної кількості у військовослужбовця вислуги років.

Слід зазначити, що відповідно до п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року (в редакції Закону № 2849-ІХ від 31.03.2023, яка діяла на момент звільнення позивача з військової служби) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:

з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико соціальної експертної комісії або лікарсько консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Вказана правова підстава для звільнення військовослужбовця з військової служби є самостійною та у Законі України від 20.12.1991 року №2011-XII (в редакції Закону № 2822-ІХ від 23.12.2022, яка діяла на момент звільнення позивача з військової служби), Порядку від 07.06.2018 року №260 та постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413 визначається як обставина, за наявності якої, окрім необхідної кількості вислуги років, військовослужбовцю при звільненні зі служби виплачується одноразова грошова допомога.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі п.п. «г» п.3 ч. 5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року (в редакції Закону № 2849-ІХ від 31.03.2023, яка діяла на момент звільнення позивача з військової служби) неправомірно не виплатив йому одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних років при звільненні, а тому допустив бездіяльність в цій частині.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідачем не доведена правомірність невиплати позивачу при звільненні з військової служби одноразової грошової допомоги в розмірі 25% від місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних років при звільненні, та як наслідок не допустив бездіяльності в цій частині, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи відповідача спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Таким чином, позовні вимоги є повністю доведеними, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

V. Судові витрати

При поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп. Даний факт підтверджується квитанцією № від 12.07.2023. З урахуванням висновку суду про задоволення позову, сплачений та документально підтверджений позивачем судовий збір належить до відшкодування. Адже відповідно до ч.1 статті 139 КАС України: «При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа».

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Керуючись, ст.ст. 2, 139, 244-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , звільненому з військової служби, одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

3.Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , звільненому з військової служби, одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

4.Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 1073 грн. (одна тисяча сімдесят три) 60 коп.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 : АДРЕСА_1 адреса реєстрації; АДРЕСА_2 адреса фактичного проживання, ідентифікаційний код: НОМЕР_2 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, адреса: 68609, Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Г.Музиченка, 31, ідентифікаційний код юридичної особи: 14321860.

Суддя О.Я. Бойко