Справа № 160/4459/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2023 року м.Дніпросправа № 160/4459/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року у справі № 160/4459/23 (суддя Ільков В.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) в частині не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в листопаді - грудні 2022 року, січень-лютий 2023р.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у сумі 323931,71 грн. у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за листопад - грудень 2022 року, січень-лютий 2023 року;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що 10.11.2022 року позивач отримав поранення під час бойових завдань та був направлений на лікування. Лікування проходив з 11.11.2022 року до теперішнього часу (довідки ВЛК № 333 від 03.01.2023 року) - поранення важкого ступеню. Позивач вважає, що йому в спірний період повинна була виплачуватися додаткова грошова винагорода в розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 у даній справі позовні вимоги позивача були задоволені частково. Так, суд:

-визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 року №168, за час перебування на лікуванні після тяжкого поранення у період з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року, включно у розмірі по 100 000 грн пропорційно із розрахунку на місяць;

-зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 щомісячну додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 року №168, у розмірі по 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок пропорційно в розрахунку на місяць, з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди, за період, зокрема з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року, включно.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Також судом вирішено питання розподілу судових витрат, так суд стягнув на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 витрати на правничу допомогу сумі 2000,00 грн..

Із рішенням суду першої інстанції не погодилися як позивач, так і відповідач, ними були подані апеляційні скарги.

Позивач у своїй апеляційній скарзі, поданій через представника, просить змінити рішення суду першої інстанції, а саме викласти його у наступній редакції: зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 року №168, у розмірі по 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок пропорційно в розрахунку на місяць, з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди, за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні в періоди з 10.11.22 по 28.11.22, з 14.12.22 по 09.01.23.

В обґрунтування скарги зазначає, що відповідач не надав витребувані судом документи у повному обсязі, що завадило суду повно встановити обставини справи та ухвалити правильне рішення по суту спору. Наполягає, що в період в періоди з 10.11.22 по 28.11.22 та з 14.12.22 по 09.01.23. позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманням тяжкого поранення.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає, що позивачу за період стаціонарного лікування з 10.11.2022р по 18.11.2022р своєчасно нараховано та виплачено додаткову винагороду із розрахунку 100 000грн пропорційно кількості днів періоду лікування і підстави для повторної виплати відсутні.

Щодо розподілу судових витрат на правову допомогу, відповідач зазначає, що позивач у наданих документах зазначив суперечливі дані про вартість послуг адвоката, а суд безпідставно не надав їм оцінку. Відповідач вважає, що розмір витрат на правничу допомогу не підтверджено належними доказами.

Письмові відзиви на апеляційні скарги один одного сторони не подавали.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Представником позивача разом з апеляційною скаргою було подано клопотання про витребування у відповідача таких доказів:

- відомості про отримані позивачем поранення та час перебування в госпіталі;

- довідки ЛВК за листопад , грудень 2022р., лютий 2023 року;

- наказ про виплати позивачу за поранення, з розшифровкою таких виплат по місяцям;

- відомості про нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення та за поранення позивача.

Колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів. При цьому, колегія враховує, що суд першої інстанції вже витребовував своєю ухвалою такі докази у відповідача, відповідач суду їх у повному обсязі не надав, представник позивача у заявленому клопотанні, в порушення ч.1 ст. 80 КАС України, не наводить обґрунтувань неможливості самостійно, як адвокату, витребувати та надати такі докази суду.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 .

10.11.2022 року позивачем отримано поранення під час участі у бойових діях, і у той же день він був госпіталізований до лікувального закладу, де перебував на стаціонарному лікуванні у період з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року.

Сторонами не заперечується, що позивач 10.11.2022 року отримав поранення під час безпосередньої участі у бойових діях, і йому встановлено діагноз Вогнепальне осколкове наскрізне поранення другого пальця лівої кісті з відкритим переломом основної фаланги другого пальця лівої кісті.

Позивач отримав довідку ф.5 про обставини травми (порання, контузії, каліцтва) №257 від 13.01.2023 року.

У період з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року позивач перебував на безперервному стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням.

18.11.2022 року молодший сержант ОСОБА_1 прибув до пункту постійної дислокації з лікувального закладу.

15.01.2023 року позивач вибув в район ведення воєнний (бойових) дій.

Відповідач стверджує, що за період листопада-грудня 2022 року, січня 2023 року позивачеві виплачено додаткову винагороду, передбачену п.1 Постанови КАУ №168 від 28.02.2022 року у розмірі:

-за листопад 72000,00 грн. (з розрахунку: 60000,00 грн. за період з 01.11.2022 року по 18.11.2022 року: час безпосередньої участі у бойових діях з 01.11.2022 року по 10.11.2022 року; перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із пораненням з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року; та 10 000 грн. пропорційно дням перебування у пункті постійної дислокації частини з 18.11.2022 року по 30.11.2022 року, а з 18.11.2022 року позивач лікування перервав тому набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 гривень);

- за грудень 2022 року у розмірі 30 000,00 грн. (оскільки позивач до участі у воєнних (бойових) діях та забезпечення здійснення заходів і відсічі і стримування збройної агресії не залучався);

-за січень 2023 року у розмірі 68 387,00 грн. (так, з 01.01.2023 року по 14.01.2023 року позивач до ведення воєнних (бойових) дій та забезпечення здійснення заходів і відсічі і стримування збройної агресії не залучався, а з 15.01.2023 року по 30.01.2023 року до таких дій (заходів) був залучений).

Додаткова винагорода військовослужбовцям за лютий 2023 року не виплачувалась.

Не погоджуючись з тим, що відповідач не нарахував і не виплатив додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн. за період за листопад - грудень 2022 року, січень-лютий 2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував надані сторонами докази щодо проведеного розрахунку з позивачем, докази періоду перебування позивача на лікуванні у зв`язку із отриманням поранення і прийшов до висновку, що відповідач має донарахувати позивачу додаткову винагороду за час перебування останнього на лікуванні у період з 10.11.22 по 18.11.22р включно у розмірі по 100 000грн пропорційно із розрахунку на місяць.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до частин першої-другої статті 9 цього Закону, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, № 757/2022 від 07.11.2022 продовжено строк дії воєнного стану.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні та від 24.02.2022 №69/2022 Про загальну мобілізацію, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

01.04.2022 постановою Кабінету Міністрів України Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168 №400 внесено зміни до вказаної вище постанови, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно з пунктом 2 цієї постанови, вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Отже, виходячи зі змісту наведених постанов Уряду додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону №2232-ХІІ та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).

Згідно пункту 1.1 глави 1 розділу І цього Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до визначення, закріпленого у пункті 1.2 цієї глави військово-лікарська експертиза це, зокрема, визначення ступеня придатності до військової служби.

Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Порядок проведення медичного огляду військовослужбовців врегульований нормами глави 6 розділу ІІ Положення №402.

Згідно пункту 6.5 зазначеної глави для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Пунктом 6.11 передбачено, що постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Положеннями пункту 6.14 закріплено, що загальний термін безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні у військових (цивільних) лікувальних закладах, включаючи і відпустку за станом здоров`я, у мирний час не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз 12 місяців.

Згідно пункту 6.35 Положення №402 у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою.

Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.

Позивач отримав поранення та був госпіталізований до міської лікарні №8 м. Кам`янське, де проходив лікування з 11.11.2022 року по 18.11.2022 року.

Позивач отримав поранення під час безпосередньої участі у бойових діях, та за результатами стаціонарного лікування з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року йому встановлено діагноз Вогнепальне осколкове наскрізне поранення другого пальця лівої кисті з відкритим переломом основної фаланги другого пальця лівої кисті (а.с.5).

Встановлено, що травма отримана під час виконання обов`язків військової служби, у бойовій обстановці, під час виконання завдань з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, внаслідок бойового ураження противником під час артилерійського обстрілу вогневих позицій, під час захисту Батьківщини.

Отже, враховуючи наведені вище положення нормативно-правових актів та фактичні обставини справи, суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. на місяць, як такий, що отримав поранення 10.11.2022 року, пов`язане із захистом Батьківщини, за всі періоди перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), оскільки лікування пов`язане саме з отриманим пораненням.

Як вбачається з наданих суду доказів, у листопаді 2022 року позивач, перебував на стаціонарному лікуванні з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року, а тому за цей час має право на нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць.

Відповідач вказує, що за період листопада-грудня 2022 року, січня 2023 року позивачеві було виплачено додаткову винагороду, передбачену п.1 Постанови КАУ №168 від 28.02.2022 року у розмірі:

за листопад у розмірі 72000,00 грн. (з розрахунку - 60000,00 грн. за період з 01.11.2022 року по 10.11.2022 року як час безпосередньої участі у бойових діях, перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із пораненням з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року та 10 000 грн. пропорційно дням перебування у пункті постійної дислокації частини з 18.11.2022 року по 30.11.2022 року).

З 18.11.2022 року позивач лікування перервав, тому набув право на отримання додаткової винагороди, у розмірі 30 000,00 гривень.

Судом встановлено, що за грудень 2022 року позивачу було нараховано 30 000,00 грн., оскільки позивач до участі у воєнних (бойових) діях та забезпечення здійснення заходів і відсічі і стримування збройної агресії не залучався. Іншого матеріали справи не місять.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача, що стосуються періоду грудня 2022року, оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивач перебував на лікуванні у період із 14.12.22 по 09.01.23р саме у зв`язку із отриманням поранення 10.11.2022 року, що пов`язане із захистом Батьківщини.

Таким чином, вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити спірні кошти за грудень 2022 року задоволенню не підлягають.

За січень 2023 року позивачу було нараховано - 68387,00 грн., виходячи з того, що з 01.01.2023 року по 14.01.2023 року позивач до ведення воєнних (бойових) дій та забезпечення здійснення заходів і відсічі і стримування збройної агресії не залучався, а починаючи з 15.01.2023 року по 30.01.2023 року до таких дій (заходів) був залучений.

Таким чином, враховуючи наведене, вимоги позивача, про стягнення спірних коштів у розмірі 100 000,00 грн. за січень 2023 року задоволенню також не підлягали.

Беручи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов правильного висновку про протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 року №168, за час перебування на лікуванні після тяжкого поранення у період з 10.11.2022 року по 18.11.2022 року, включно у розмірі по 100000 грн пропорційно із розрахунку на місяць.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідач, оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, посилається на неналежну оцінку судом доказів, що надавалися позивачем на обґрунтування заявленої до відшкодування суми.

Проте, колегія суддів вважає висновки суду в цій частині обґрунтованими.

Так, суд зазначив, що не ставить під сумнів вартість гонорару, визначеного адвокатом за надання позивачу правових послуг, оскільки відповідний розмір погоджений сторонами, однак, загальна вартість послуг адвоката у цій справі, на переконання суду, є непропорційною складності справи та предмету спору. Виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд встановив, що справедливим розміром відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 2000,00 грн, а решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Тобто, суд не лише оцінив докази, що надавалися сторонами, а й врахував критерії складності справи, співмірність заявлених сум до відшкодування із предметом спору.

Доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині висновки суду першої інстанції не спростовують.

Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційні скарги сторін підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року у справі № 160/4459/23 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак