Справа № 160/12198/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 160/12198/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Ясенової Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року (суддя Лозицька І.О.) у справі №160/12198/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення №88 від 11 травня 2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю пільгового стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України, у відповідності до вимог п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції згідно до пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року), починаючи з дня звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 03 травня 2023 року.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що на момент звернення з заявою про призначення пенсії мала необхідний стаж роботи на посаді за Списком № 2 та досягла віку 50 років, а отже відповідала всім вимогам законодавства щодо виходу на пенсію на пільгових умовах. Натомість відповідач, при наявності двох одночасно діючих законів, які регулюють однакові правовідносини, але містять для позивача різні правила призначення пенсії за Списком № 2 стосовно параметру вікового цензу, під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії замість застосування підходу, який найбільш сприятливий для заявника (позивача), застосував менш сприятливе право та порушив легітимні очікування позивачки, чим також порушив принципи верховенства права та норми Конституції України. За позицією позивачки, вона має право на пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправним та скасовано рішення №88 від 11 травня 2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт,

професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю пільгового стажу;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 11.07.1990р. по 25.01.1991р., з 26.01.1991р. по 21.08.1992р., з 30.05.1995р. по 15.01.2003р., з 16.01.2003р. по 31.10.2010р.;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 03.05.2023 року за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України, у відповідності до вимог п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції згідно до пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року), з урахуванням висновків суду у цій справі.

Рішення суду мотивовано встановленими обставинами справи, які свідчать про наявність у позивачки права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 після досягнення 50-ти річного віку на підставі положень п. б ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". З цих підстав суд вказав на необгрунтованість рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії з підстав не досягнення позивачкою пенсійного віку, який, за позицією відповідача, повинен становити 55 років.

Крім цього, суд встановив те, що пенсійним органом не було зараховано до пільгового стажу періоди роботи позивачки, які зазначені в довідці про підтвердження наявного трудового стажу. З цього приводу суд вказав на те, що такі періоди роботи підтверджені інформацією з трудової книжки, довідки про підтвердження наявного трудового стажу. Посада, яку обіймала позивачка, у спірному періоді, віднесено до посад, які дають право на призначення пенсії за Списком №2, а отже такий період роботи позивачки повинен бути зарахований до пільгового стажу позивачки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. За позицією відповідача право особи на призначення пільгової пенсії за Списком №2 виникає по досягненню пенсійного віку 55 років, який на час звернення із заявою про призначення пенсії позивачка не досягла. Крім цього, відповідач вказує і на безпідставність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зарахування до пільгового стажу спірних періодів роботи, оскільки в Довідці про підтвердження наявного трудового стажу не визначено характер виконуваної позивачкою роботи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.05.2023 року ОСОБА_1 , після досягнення 50-ти річного віку, звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зазначена заява позивача за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №88 від 11.05.2023 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з недосягненням на день звернення із заявою про призначення пенсії пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу.

Не погоджуючись із таким рішення пенсійного органу, позивачка звернулася до суду і з позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що однією з підстав для відмови позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, за поданою нею заявою, слугували висновки органу ПФУ щодо недосягнення позивачем пенсійного віку, передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV.

З цього приводу позивачка вказує на те, що на час звернення до відповідача вона досягла 50-річного віку, що у відповідності до положень п. б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, в редакції до внесення змін Законом №213-VIII, згідно якої однією з умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 визначено досягнення 50 років (для жінок), та з огляду на наявний стаж роботи, в тому числі пільговий, дає право позивачу на призначення спірної пенсії.

За позицією відповідача, у спірному випадку застосуванню підлягають положення п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, згідно якої до досягнення віку, встановленого абз.1 цього пункту, право на пенсію пільгових умовах мають жінки, які народилися з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року по досягненню ними 55 років. Оскільки на час звернення позивача за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 остання не досягла вказаного віку, то підстави для призначення їй спірної пенсії відсутні.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні приписам п. б ст.13 Закону №1788-XII у редакції до Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII, за якими право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки після досягнення 50 років.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає правовим висновкам Верховного Суду, що викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Так, 21 квітня 2021 року Верховним Судом розглянуто зразкову справу №360/3611/20 та прийнято відповідне рішення, що набрало законної сили 3 листопада 2021 року після перегляду в апеляційному порядку Великою Палатою Верховного Суду, якою змінено мотивувальну частину рішення.

У зазначеному рішенні Верховного Суду визначено ознаки типової справи, а саме:

1) позивач - особа, яка:

звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 року з підстав, визначених статтею 13 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

на момент звернення досягла: чоловіки - 55 років, жінки - 50 років;

набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

б) відповідач - орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.

Суд апеляційної інстанції вважає, що передана на розгляд колегії суддів справа підпадає під ознаки типової справи, визначені у рішенні Верховного Суду.

За таких обставин, з огляду на положення ч.3 ст.291 КАС України, суд апеляційної інстанції при вирішенні даної справи застосовує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у зразковій справі №360/3611/20, рішення в якій набрало законної сили та які полягають у такому.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон №2148-VIII, що доповнив Закон №1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення КСУ №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку з цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду при перегляді зразкової справи дійшла висновку, що таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду також послалась на правовий висновок, сформульований нею раніше у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56), згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що право позивачки на призначення пенсії за Списком №2 виникло після досягнення останньою 50-ти річного віку.

Щодо зарахування до пільгового стажу позивачки певних періодів роботи.

Так, судом першої інстанції встановлено та фактично не заперечується відповідачем, що позивачці не зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 11.07.1990р. по 25.01.1991р., з 26.01.1991р. по 21.08.1992р., з 30.05.1995р. по 15.01.2003р., з 16.01.2003р. по 31.10.2010р., оскільки в довідці від 11.04.2023р. №159 не зазначено характер виконуваних робіт.

Надаючи оцінку таким підставам для не зарахування до пільгового стажу вказаних періодів роботи, суд першої інстанції правильно виходив з такого.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 10 Порядку № 383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. № 637.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З аналізу вказаних норм суд першої інстанції правильно зазначив те, що підтвердження пільгового стажу здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , копія якої міститься в матеріалах справи, та Довідки від 11.04.2023р. №159 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, вбачається, що ОСОБА_1 у спірні періоди:

- з 11.07.1990р. по 25.01.1991р., працювала в якості машиніста (мостового) крану пульпонасосної дільниці хвостового господарства цеху технічного водопостачання і шламового господарства, що передбачено списком 2 розділом III підрозділом а, затвердженого постановою PM СРСР № 1173 від 22.08.1956р.;

- з 26.01.1991р. по 21.08.1992р., працювала в якості машиніста (мостового) крану пульпонасосної дільниці хвостового господарства цеху технічного водопостачання і шламового господарства, що передбачено списком 2 розділом II підрозділом а позицією 2030000а-13790, затвердженого постановою КМ СРСР № 10 від 26.01.1991р.;

- з 30.05.1995р. по 15.01.2003р., працювала в якості машиніста (мостового) крану пульпонасосної дільниці хвостового господарства цеху технічного водопостачання і шламового господарства, що передбачено списком 2 розділом II підрозділом а позицією 2030000а-13790, затвердженого постановою КМУ № 162 від 11.03.1994р.;

- з 16.01.2003р. по 31.10.2010р., працювала в якості машиніста (мостового) крану пульпонасосної дільниці хвостового господарства цеху технічного водопостачання і шламового господарства, що передбачено списком 2 розділом II підрозділом а позицією 2а, затвердженого постановою КМУ № 36 від 16.01.2003р.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994р. №162, від 16.01.2003р. №36 та від 24.06.2016р. №461 посада машиніст крану віднесено до Списку №2.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про безпідставність не включення вказаних періодів роботи до пільгового стажу позивачки, оскільки такі періоди роботи підтвердженні належним чином складеними документами, а займана позивачкою посада віднесено до посад, що дають право на призначення пенсії за Списком №2.

Щодо доводів пенсійного органу про відсутність факту проведення атестації робочого місця, як необхідної складової для зарахування стажу роботи до пільгового стажу, суд першої інстанції правильно виходив з того, що проведення атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

При цьому, обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.

Тобто, як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Атестація має проводитися у передбачені п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992р. № 442, строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

З цих підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутність факту проведення атестації робочого місця не може бути самостійною підставою для відмови особі в призначенні пільгової пенсії, за умови встановлення факту роботи такої особи на посадах, що дають право на призначення пільгової пенсії.

Дослідивши встановлені обставини справи, аргументи відповідача з якими останній пов`язує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги Головного управління ПФУ в м.Києві, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року по справі №160/12198/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ч.5 ст.291 КАС України.

Повний текст постанови складено 19.10.2023

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Т.І. Ясенова