Справа № 440/9980/22
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2023-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 р.Справа № 440/9980/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Супрун Є.Б., вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 03.02.23 по справі № 440/9980/22

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (надалі - Полтавський ОТЦКСП), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Полтавського ОТЦКСП від 24.02.2022 №32 в частині призову на військову службу ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, який без достатніх на те підстав мобілізував позивача на військову службу до ЗСУ за відсутності медичного огляду на момент призову, без урахування обставин обмеженої придатності позивача до військової служби у військовий час та обставин відсутності у позивача на момент призову військово-облікової спеціальності.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що до призову на військову службу ОСОБА_1 працював на посаді головного спеціаліста відділу договірних відносин Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру Виконавчого комітету Полтавської міської ради з посадовим окладом згідно штатного розкладу з 10.06.2021, як такий, що пройшов за конкурсом згідно з наказом від 01.06.2021 №49к.

Наказом військового комісара Полтавського ОТЦКСП від 24.02.2022 №1 солдата ОСОБА_1 призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаних відповідно до списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команди НОМЕР_1 .

Наказом Полтавського ОТЦКСП від 24.02.2022 №32 на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" з "24" лютого 2022 року солдат ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 на всі види забезпечення та призначений стрільцем 1 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким, що 24.02.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2730 гривень на місяць, шпк - солдат. Виплачувати щомісячну премію у розмірі 247% від посадового окладу.

На підставі повістки Полтавського ОМТЦКСП та витягу із наказу Полтавського ОТЦКСП від 24.02.2022 №32, керуючись ч. 3 ст. 119 КЗпП України та Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022, наказом начальника Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 24.02.2022 №10к "Про увільнення від роботи у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації" увільнено головного спеціаліста відділу договірних відносин ОСОБА_1 від роботи з 24.02.2022 у зв`язку з призовом на військову службу під час загальної мобілізації із збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження військової служби.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 04.04.2022 №71 солдата ОСОБА_1 , стрільця-санітара 3 відділення охорони 4 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначеного наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) №7-РС від 04.04.2022 на посаду кулеметника 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що справи та посаду здав та вибув до нового місця служби.

Не погодившись з наказом Полтавського ОТЦКСП №1 від 24.02.2022, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно з Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію"", відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію". Закон набирає чинності і застосовується з дня фактичного початку воєнних дій у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, розпочатої 24.02.2022.

Положеннями Закону України від 21.10.1993 №3543-ХІІ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (надалі - Закон №3543-ХІІ) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до ст. 1 Закону №3543-ХІІ, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону №3543-ХІІ, загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону №3543-ХІІ, вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок та військову службу" (надалі - Закон №2232-ХІІ), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону №2232-ХІІ, виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону №2232-ХІІ, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону №2232-ХІІ, проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з ч. 6 ст. 2 Закону №2232-ХІІ передбачено військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до Додатку 1 (Правила військового обліку призовників військовозобов`язаних) Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), призовники і військовозобов`язані повинні, зокрема, прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ) на збірні пункти, призовні дільниці у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядження районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ)), для взяття на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону №3543-ХІІ, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону №3543-ХІІ, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Тож під час мобілізації громадяни України зобов`язані з`являтися на збірні пункти чи до ТЦКСП, військової частини, СБУ, чи до органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері цивільного захисту.

При цьому чинне законодавство не виключає і не забороняє власну ініціативу особи, яка у добровільному порядку, без відповідного виклику, може прибути до відповідного збірного пункту з метою призову по мобілізації.

В позові зазначено, що позивач отримав виклик до Полтавського ОТЦКСП на 24.02.2022 о 09:30 год, прибув о 10:00 год. до будівлі відповідача та цього ж дня був призваний до ЗСУ, про що військовим комісаром Полтавського ОТЦКСП прийнятий спірний наказ №32 від 24.02.2022.

Проте, матеріали справи не містять доказів підтвердження вказаних обставин.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість доводів відповідача стосовно того, що ОСОБА_1 добровільно прибув до Полтавського ОМТЦКСП, з огляду на що той був мобілізований як військовозобов`язаний, який добровільно з`явився на військову службу під час мобілізації.

Надаючи правову оцінку правомірності оскаржуваного наказу Полтавського ОТЦКСП №1 від 24.02.2022, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже вище зазначалось, наказом військового комісара Полтавського ОТЦКСП від 24.02.2022 №1 солдата ОСОБА_1 призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаних відповідно до списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команди НОМЕР_1 .

Оскаржуваний наказ прийнятий за вже з`ясованим судовим розглядом фактом самостійного прибуття позивача для виконання військового обов`язку та на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію".

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що він не підлягає мобілізації в силу ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, як особа, заброньована на період воєнного часу за посадою головного спеціаліста відділу договірних відносин Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру з 01.06.2021.

Вказані доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, з урахуванням наступного.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону №2232-ХІІ, військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяються на загальний і спеціальний.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 35 Закону №2232-ХІІ, на загальному військовому обліку перебувають резервісти, а також військовозобов`язані, які не заброньовані за центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і закладами освіти незалежно від підпорядкування і форми власності на період мобілізації та на воєнний час.

На спеціальному військовому обліку перебувають військовозобов`язані, заброньовані за центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями на період мобілізації та на воєнний час.

Отже, законодавець чітко визначив, що заброньовані військовослужбовці перебувають на спеціальному обліку.

Відповідно до повідомлення Полтавського ОМТЦКСП від 13.12.2022 №6/10144 ОСОБА_1 на момент призову його на військову службу під час мобілізації перебував на загальному військовому обліку.

Відтак, позивач не відноситься до кола осіб, які заброньовані та перебувають на спеціальному обліку.

Крім того, доказів бронювання (посвідчення про відстрочку) позивача на час прийняття оскаржуваного наказу матеріали справи не містять. Сам по собі факт роботи у Полтавському міському управлінні земельних ресурсів та земельного кадастру, який на думку позивача мав би вчиняти відповідні дії для бронювання працівників, не підтверджує обставин бронювання позивача на період мобілізації та на воєнний час.

Тобто, доводи позивача стосовно того, що він був заброньований на період мобілізації та на воєнний час, а тому не підлягав призову на військову службу, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Стосовно доводів позивача про те, що він не мав би бути мобілізований за відсутності медичного огляду на момент призову, без урахування обставин обмеженої придатності позивача до військової служби у військовий час, то, за наявними у відповідача даними, станом на момент оголошення мобілізації та призову у воєнний час ОСОБА_1 був придатний до військової служби.

Доказів спростування вказаних обставин матеріали справи не містять.

Крім того, зміст права на судовий захист врегульовано положеннями ст. 5 КАС України, відповідно до ч. 1 якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

При цьому, завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право особи, яка звертається до суду з позовом, самостійно та на свій розсуд розпоряджатися своїми правами, зокрема і щодо визначення предмета і підстав позову, є складовою принципу диспозитивності (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС України).

Отже, обсяг позовних вимог та їх формулювання залежить виключно від позивача. Розгляд спору за межами підстав заявленого позову, за відсутності перешкод в ефективному захисті порушених прав позивача, вказує на порушення принципу змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Позивач у спірних правовідносинах визначив спосіб захисту свого права шляхом заявлення позовної вимоги про скасування наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №1 від 24.02.2022 про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період в частині призову по мобілізації ОСОБА_1 , тобто шляхом скасування індивідуального акту.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Індивідуально-правові акт, як результат правозастосування, адресований конкретному суб`єкту, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованої (чітко визначеної) особи; містить індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розрахований на врегулювання лише конкретної ситуації, а тому його юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

Колегія суддів зазначає, що оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію після його реалізації, в даному випадку - після мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби.

В той же час після реалізації оскаржуваного наказу виникли вже нові правовідносини з приводу проходження військової служби, особливості яких визначаються положеннями Закону №2232-ХІІ та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008. Цими актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов, оскільки цей наказ вже реалізований, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби, не відновить початковий стан і не призведе до бажаного позивачем результату, який він переслідує у цьому позовному провадженні.

Отже, скасування, після його реалізації та вичерпання своєї дії, оскаржуваного позивачем акту індивідуальної дії щодо призову на військову службу, призведе до порушення стабільності усталених публічно-правових відносин та принципу правової визначеності.

Крім того, долученими позивачем до матеріалів справи під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції доказами, а саме свідоцтвом про хворобу №226 від 22.06.2023 та витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.08.2023 №215 підтверджено, що позивач визнаний непридатним до військової служби.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку, що наказ про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період, як акт індивідуальної дії, реалізується його застосуванням, а тому його оскарження не є належним способом захисту прав чи інтересів позивача, так як скасування наказу не може призвести до відновлення попереднього (первісного) стану особи.

З урахуванням встановлених по справі обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 по справі №440/9980/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 19.10.2023 року