Справа № 480/4166/22
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 р. Справа № 480/4166/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою офіцеру відділення логістики штабу військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта Влєзька Віталія Володимировича на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.09.2022, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 08.09.22 по справі № 480/4166/22

за позовом офіцеру відділення логістики штабу військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта Влєзька Віталія Володимировича

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання незаконним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2022 за №150 "Про результати службового розслідування".

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду. Зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2022 №150 на нього накладено стягнення у вигляді оголошення суворої догани за невиконання наказу командира НОМЕР_1 від 02.06.2022 за №144 про відрядження 03.06.2022 до м. Хмельницький. Позивач вважає наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2022 №150 про результати службового розслідування незаконним, оскільки станом на дату виїзду у нього відсутні жодні супровідні та первинні документи (доручення на отримання військового майна, наряд, тощо), про що вказано в поданому 03.06.2022 командиру військової частини НОМЕР_1 рапорті, що підтверджує те, що ним вжито всіх встановлених чинним законодавством заходів задля виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2022 №144 та його вина у невиконанні наказу командира військової частини НОМЕР_1 повністю відсутня. Позивач вважає, що службове розслідування проведено та спірний наказ виданий з порушенням встановленого порядку, без з`ясування усіх обставин справи.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.09.2022 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.09.2022 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що акт службового розслідування складено з порушенням наказу МОУ від 21.11.2017 №608 "Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України" (п.п.3 розділу II, п. З розділу V), оскільки акт службового розслідування не містить відомостей про причини та умови, що сприяли невиконанню наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2022 за №144, відсутні посилання на подані позивачем рапорти від 03.06.2022; відсутні пояснення водіїв, що були відряджені разом з позивачем; недоведено ступінь наявності вини позивача; відсутні посилання на порушені позивачем норми чинного законодавства; не зазначено в чому полягає вина позивача, в якій нормі вона доведена, на підставі яких доказів; відсутні чітко визначені причини та умови, описані в позовній заяві, що сприяли невиконанню наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2022 за №144, що вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Апелянт також посилався на безпідставність висновків суду першої інстанції, що 02.06.2022 до позивача доведено наказ командира про вибуття позивача разом з двома рядовими у відрядження 03.06.2022, а тому, позивач мав обов`язок вчинити всі залежні від нього дії для виконання вказаного наказу, у тому числі і підготовчі до виїзду до 03.06.2022, оскільки отримавши наприкінці дня 02.06.2022 усний наказ від безпосереднього керівника та цього ж дня подавши рапорт про надання роз`яснень та супровідних документів щодо відрядження, позивач отримав копію наказу та посвідчення про відрядження наступного дня, в день вибуття у відрядження 03.06.2022 без визначення військової частини куди відряджається та без отримання супровідних документів, відповідних розпоряджень, без складання подорожнього листа руху автомобіля, без медичного огляду водіїв.

Також вказав, що станом на момент подання рапорту 03.06.2022 до Сумського обласного ТЦК та СП про отримання доручення на отримання військового майна, позивач не зміг його отримати саме у зв`язку з видачею його іншому військовослужбовцю, який станом на 03.06.2022 його до Сумського обласного ТЦК та СП не повернув. Пояснення військовослужбовця, додані до відзиву на позовну заяву є неправдивими, та не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами, недоведено факт повернення доручення до Сумського обласного ТЦК та СП саме до 03.06.2022, що свідчить про недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Крім того, посилався на відсутність водіїв, що мали відбути разом з позивачем у відрядження, які зазначені в наказі №144 від 02.06.2022, то їх неприбуття у військову частину для вибуття у відрядження 03.06.2022 пояснюється тим, що вони взагалі не ознайомленні з вищевказаним наказом, тому не прибули для проходження обов`язкового інструктажу по заходам безпеки, про що свідчить відсутність підписів водіїв у відповідній Книзі інструктажу по заходам безпеки військової частини НОМЕР_1 .

Відсутність жодних поданих відповідачем доказів підготовки рухомого складу до виїзду, прибуття водіїв до частини для оформлення подорожнього листа, передрейсову перевірку технічного стану автомобіля та проведення медичного огляду водіїв, що вирушають у триденне відрядження до іншого обласного центру доводить, що наказ №144 від 02.06.2022р. не був направлений на створення реальних юридичних наслідків і мав на меті лише створення підстави для проведення формального службового розслідування з подальшим притягненням до дисциплінарної відповідальності позивача.

Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що згідно до ст. 35 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, накази віддаються як правило в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Так, матеріали службового розслідування містять посилання на те, що наказ про необхідність вибуття у службове відрядження до 124 Окремого центру забезпечення (ОЦЗ) м Хмельницький з метою отримання військового майна. В подальшому, зазначений наказ оформлено письмовим наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2022 №144. Зі змісту рапортів, наданих позивачем встановлено, що військовослужбовець зрозумів зміст отриманого наказу. При цьому, у вказаних рапортах жодним чином не підіймається питання щодо необхідності уточнення отриманого наказу про вибуття у відрядження, а так само і від позивача не отримано будь-якої доповіді керівництву військової частини щодо причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Таким чином, доводи позивача, що у оскаржуваному наказі відсутні відомості про "найменування військової частини", не звільняють його від обов`язку виконання такого наказу, в тому числі, і який віддано усно. Відповідач зазначив, що підлеглі військовослужбовці зобов`язані неухильно виконувати накази комнадирів, крім явно злочинних. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2022 позивача призначено відповідальним за витрачання пального, мастильних матеріалів і спеціальних рідин та здійснення контролю за ними, а також виконання заходів безпеки під час користування ними.

02 червня 2022 року позивач отримав усний наказ від начальника відділення логістики штабу, відповідно до якого зобов`язаний відбути у відрядження до м. Хмельницький, для отримання військового майна. Разом з тим, позивач вважав отримання усного наказу недостатнім, а тому, 02.06.2022 надав начальнику відділення логістики штабу військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому просив надати письмове розпорядження та відповідний наказ з детальними відомостями про дату виїзду, термін відрядження, номер наряду, тощо.

02 червня 2022 року командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) виданий наказ №144, відповідно до якого вибули у відрядження до м. Хмельницький на 3 доби з 03 по 05 червня 2022 року, для отримання військового майна та виключено з котлового забезпечення частини з 03 червня 2022 року:

рядовий ОСОБА_2 , водій 2 автомобільного відділення 1 автомобільного взводу автомобільної роти. З собою має зброю: АК-74 № НОМЕР_2 та 5,45 набоїв 120 штук.

Підстава: посвідчення про відрядження №224 від 02.06.2022, рапорт військовослужбовця (вх. № 479 від 02 червня 2022 року).

рядовий ОСОБА_3 , водій 1 автомобільного відділення 3 автомобільного взводу автомобільної роти. З собою має зброю: АК-74 № НОМЕР_3 та 120 штук 5,45 набоїв.

Підстава: посвідчення про відрядження №225 від 02.06.2022, рапорт військовослужбовця (вх. № 479 від 02 червня 2022 року).

старший лейтенант ОСОБА_1 , офіцер відділення логістики штабу. З собою має зброю: ФОРТ-12 № НОМЕР_4 та 24 штук 9 мм набоїв.

Підстава: посвідчення про відрядження № 226 від 02.06.2022, рапорт військовослужбовця (вх. № 479 від 02 червня 2022 року).

На підставі цього наказу позивачу видане посвідчення про відрядження №226 від 02.06.2022.

03 червня 2022 року не вибувши у відрядження, позивач подав до Сумського обласного ТЦК та СП рапорт, в якому просив видати доручення на нього для отримання військового майна, відповідно до наказу № 144 від 02.06.2022.

Як зазначає позивач у позові, на вищевказаний рапорт про видачу доручення, він отримав відмову в той же день.

03 червня 2022 року позивач подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому повідомив про те, що він звернувся до Сумського обласного ТЦК та СП для отримання доручення, але йому відмовлено, у зв`язку з тим, що дане доручення за №109 від 01.06.2022 на отримання військового майна вже отримано військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 . Звернувшись до начальника відділення логістики штабу - підполковника М. Ткаченка, щодо отримання рекомендацій та супровідних документів з даного відрядження, конкретних рекомендацій позивачем не отримано. У зв`язку з викладеним, позивач зазначив, що направлятись у відрядження без супровідних документів, а саме: розпорядження, наряду та доручення на отримання військового майна, є суворим порушенням статуту Збройних сил України. Тому, позивач просив провести службове розслідування.

13 червня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №129 призначено службове розслідування, у зв`язку з невиконанням позивачем розпорядження командування Сил Логістики Збройних Сил України тлг. №370/6/4/1/963 від 03.06.2022 та наказу командира бригади № 144 від 02.03.2022.

19 червня 2022 року за результатами службового розслідування, начальником відділення підготовки військової частини НОМЕР_1 підполковником - ОСОБА_5 складено акт службового розслідування, відповідно до якого позивача визнано винним у невиконанні наказу командира військової частини № 144 від 02.06.2022 та рекомендовано призначити покарання у вигляді оголошення суворої догани.

На підставі акту службового розслідування від 19.06.2022, командиром військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарській діяльності) винесено наказ №150 від 20.06.2022, яким позивачу оголошено сувору догану.

Не погоджуючись з оскаржуваним наказом, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з підстав його необгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно частини 4 статті 2 Закону 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року №551-XIV, затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, згідно з преамбулою якого цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу.

Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Положеннями статтей 1, 2 Закону №551-XIV встановлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Закону №551-XIV визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

У відповідності до положень статті 5 Закону №551-XIV, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Відповідно до пункту 16 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Приписами статті 30 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень встановлено статтями 83-95 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до частини 1 статті 84, частин 1, 3 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Згідно із статтею 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується 1) характер та обставини вчинення правопорушення; 2) його наслідки; 3) попередня поведінка військовослужбовця; 4) тривалість військової служби; 5) рівень знань про порядок служби.

З огляду на викладені норми Дисциплінарного статуту, підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. При цьому, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок є дискреційними повноважень суб`єкта його накладення. Крім того, положення наведеного законодавства, не містять жодних застережень щодо необхідності дотримання послідовності при застосуванні до осіб дисциплінарних стягнень, а передбачають необхідність застосування до особи, якою вчинено дисциплінарний проступок, дисциплінарного стягнення, співрозмірного з вчиненим нею проступком та з урахуванням обставин його скоєння.

З матеріалів справи судом встановлено, що 02.06.2022 позивачем отримано усний наказ від начальника відділення логістики штабу про необхідність убуття у відрядження, для отримання майна речової служби.

Разом з тим, 02.06.2022 позивач написав рапорт, в якому додатково просив надати письмове розпорядження та відповідний наказ з детальними відомостями про дату від`їзду, термін відрядження, номер наряду, тощо.

02 червня 2022 року позивачу видано посвідчення про відрядження №226, в якому зазначено термін відрядження - 3 доби з 03.06.2022, а також виданий відповідний наказ №144.

Таким чином, 02.06.2022 до позивача доведено наказ командира про вибуття позивача разом з двома рядовими у відрядження 03.06.2022, а тому, позивач мав обов`язок вчинити всі залежні від нього дії для виконання вказаного наказу, у тому числі і підготовчі до виїзду до 03.06.2022.

Як зазначив позивач у своєму рапорті від 03.06.2022, він звернувся до Сумського ОТЦК та СП для отримання доручення, проте йому відмовлено по причині, що дане доручення за №109 від 01.06.2022 вже отримано військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 . Звернувшись до начальника відділення логістики штабу підполковника М.Ткаченка щодо отримання рекомендацій та спровідних документів з даного відрядження, конкретних рекомендацій отримано не було. Зазначив, що на його думку направлятись у відрядження без супровідних документів є суворим порушенням Збройних Сил України, відповідно просив провести службове розслідування.

Поряд із цим, матеріали справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_1 вчиняв підготовчі дії (отримання доручення, тощо) 02.06.2022. Тобто, будучи обізнаним про обов`язок виїхати у відрядження 03.06.2022, позивач розпочав збирати документи тільки у день коли він вже мав обов`язок їхати до міста Хмельницький, при цьому мав можливість зібрати (запросити) вказані документи напередодні дня виїзду.

Між тим, колегія суддів зазначає, що позивач не був обмежений у праві звернутись до Сумського ОТЦК та СП для отримання відповідного доручення для вибуття у відрядження в назначену дату, враховуючи, що військовослужбовець ОСОБА_4 особисто повідомив йому куди і коли здав довіреність на отримання військоовго майна.

Пояснень своєї бездіяльності 02.06.2022 щодо невчинення дій достатніх для отримання документів на отримання військового майна відповідно до наказу №144, позивачем під час апеляційного розгляду справи не надано.

Відтак, неможливо встановити поважність причин у діях (бездіяльності) позивача, що стали наслідком невиконання наказу №144 від 02.06.2022.

Щодо співмірності застосованого відповідачем виду дисциплінарного стягнення, колегія суддів зазначає наступне.

За матеріалами справи встановлено, що позивач не є рядовим, а є офіцером та має військове звання "старший лейтенант". Окрім того, позивач обіймає посаду офіцера відділення логістики штабу військової частини НОМЕР_1 . Вказані обставини безумовно вимагають від позивача якісного та своєчасного виконання наказів командира військової частини.

Крім того, враховуючи місцезнаходження військової частини НОМЕР_1 , а саме в м. Суми, яка знаходиться на незначній відстані від кордону, до якої позивач мав обов`язок привезти 05.06.2022 з м. Хмельницький військове майно, відповідно до наказу № 144 від 02.06.2022, колегія суддів доходить виснвоку, що застосоване до позивача дисциплінарне стягнення, а саме сувора догана, в період введення в Україні воєнного стану, є повністю співмірним з діями (бездіяльністю) позивача.

Посилання апелянта на те, що 03.06.2022 рядові, які зазначені у наказі №144 від 02.06.2022 не прибули до військової частини для виїзду, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на розгляд справи по суті, оскільки вказані обставини позивач не зазначав у рапорті від 03.06.2022, та останні не були підставою прийняття оскаржуваного наказу та не досліджувались відповідачем при проведенні службового розслідування.

Стосовно посилань позивача на те, що пояснення надані військовослужбовцем ОСОБА_4 про повернення ним 02.06.2022 довіреності до Сумського ОТЦК як невикористаної є неправдивими, оскільки недоведено факт її повернення, колегія суддів вважає їх безпідставними, так як дані обставини не були підставою для проведення службового розслідування, та як наслідок не вплинули на приняття спірного наказу. Крім того, службове розслідування ініцовано з підстав невиконання позивачем наказу командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду належними та допустимими доказами правомірність та законність своїх дій та прийнятих рішень, а тому підстав колегія суддів погоджується із виснвоками суду першої інстанції про відсутність обгрунтованих підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу офіцера відділення логістики штабу військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанту Влєзька Віталія Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.09.2022 по справі № 480/4166/22 - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова