Справа № 420/2484/22
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2023-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/2484/22

Перша інстанція: суддя Андрухів В.В.,

повний текст судового рішення

складено 28.04.2023, м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року, у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління реклами Одеської міської ради, Комунальної установи «ОДЕСРЕКЛАМА» Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Управлінню реклами Одеської міської ради, Комунальної установи «ОДЕСРЕКЛАМА» Одеської міської ради, а саме:

- визнання противоправним та скасування припису Управління реклами Одеської міської ради № 01-20/8096 від 23 листопада 2021 року;

- стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Комунальної установи «ОДЕСРЕКЛАМА» Одеської міської ради на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відшкодування витрат за демонтаж рекламних засобів, розміром 2 100,00 грн;

- стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Комунальної установи «ОДЕСРЕКЛАМА» Одеської міської ради на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відшкодування витрат за зберігання рекламних конструкцій, розміром 72,96 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року залишено без задоволення позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що у межах спірних правовідносин відповідачами порушено порядок вручення та виконання припису Управління реклами Одеської міської ради № 01-20/8096 від 23 листопада 2021 року.

Крім того, позивач зазначає, що він не є розповсюджувачем реклами у межах спірних правовідносин, а виявлені суб`єктом владних повноважень конструкції є вивісками, а не рекламними засобами.

В свою чергу, Управлінням реклами Одеської міської ради подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про залишення без задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин ним правомірно винесено оскаржуваний припис за наслідком виявлення рекламних засобів, що розміщені без необхідних дозволів.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 листопада 2021 року Управління реклами Одеської міської ради видало головному фахівцю відділу інспекційної роботи КУ «Одесреклама» Новікову О.В. направлення за № 102/01-19 на здійснення фіксації правомірності розташування зовнішньої реклами та вивісок у Приморському, Київському, Суворовському, Малиновському районах міста Одеси, терміном дії до 30 листопада 2021 року.

При цьому, 17 листопада 2021 року КУ «Одесреклама» за адресою: м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 2, зафіксовано розміщення ФОП ОСОБА_1 рекламних засобів на фасаді розмірами 4мх0,5мх1сторону, у кількості трьох одиниць, без відповідних дозволів на розміщення зовнішньої реклами, а також вивісок розміром 0,2м х 0,4м х 1 сторону, кількістю дві одиниці, без зареєстрованого у встановленому порядку технічного паспорта вивіски, про що складено акт фіксації № 008264/21 від 17 листопада 2021 року.

На підставі даного акта фіксації Управлінням реклами на ім`я ФОП ОСОБА_1 складено два приписи: № 01-20/8096 від 23 листопада 2021 року, з вимогою здійснити демонтаж протиправно розміщених рекламних засобів протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання припису; № 01-20/8097 від 23 листопада 2021 року, з вимогою здійснити демонтаж вивісок протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання припису.

При цьому, зазначені приписи вручені співробітнику позивача 23 листопада 2021 року, що підтверджується відміткою на приписах.

За наслідком невиконання вимог приписів у встановлені строки, Управління реклами Одеської міської ради видано КУ «Одесреклама» направлення на проведення демонтажу № 371/01-21 від 06 грудня 2021 року.

В свою чергу, 07 грудня 2021 року співробітниками КУ «Одесреклама» проведено демонтаж конструкцій у кількості 4 штук, про що складено акт проведення демонтажу № 1346.

Демонтовані конструкції транспортовано на склад КУ «Одесреклама» для подальшого зберігання.

При цьому, 15 грудня 2021 року ФОП ОСОБА_1 виставлено рахунок № 808 на відшкодування витрат за демонтаж рекламних конструкцій, розміром 2 100,00 грн.

Крім того, 15 грудня 2021 року ФОП ОСОБА_1 виставлено рахунок № 809 на відшкодування витрат на зберігання рекламних конструкцій, розміром 72,96 грн.

Зазначені рахунки сплачено позивачем 16 грудня 2021 року.

В свою чергу, 17 грудня 2021 року демонтовані конструкції передано довіреній особі ФОП ОСОБА_1 за актом приймання-передачі № 293 від 17 грудня 2021 року.

Не погоджуючись із правомірністю припису Управління реклами Одеської міської ради № 01-20/8096 від 23 листопада 2021 року, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції ухвалено рішення про залишення без задоволення позовних вимог, так як позивачем у межах спірних правовідносин порушено вимоги ЗУ «Про рекламу», а як наслідок йому правомірно видано оскаржуваний припис, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про рекламу» визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.

Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про рекламу», зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

При цьому, згідно ч. 6 ст. 9 ЗУ «Про рекламу», вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про рекламу», розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, згідно п. 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067, зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

При цьому, згідно пп. 13 п. «а» ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів міських рад належить, зокрема, надання дозволу в порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами.

Між тим, рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 434 від 22 квітня 2008 року «Про затвердження Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі у новій редакції» затверджено Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі (Правила № 434).

При цьому, Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року № 178 (Порядок № 178).

Згідно п. 3.1 Порядку № 178, вивіска розміщується фізичними або юридичними особами відповідно до технічного паспорта погодженого з відповідними органами.

Згідно п. 2.2.4 Поряду № 178, конструктивно вивіска може бути виконана у вигляді одного або декількох окремих елементів, що містять інформацію, яка не повторюється. Допускається виконання вивіски у вигляді дахової конструкції на даху одноповерхової будівлі, споруди, безпосередньо над приміщенням, яке займає фізична або юридична особа, тільки після наявності розрахунку технічної надійності конструкції.

Згідно п. 2.4.7 Поряду № 178, не вважаються вивісками конструкції, виконані у вигляді декількох окремих елементів, що містять інформацію, яка повторюється (за виключенням вивісок, що розміщуються біля декількох входів до приміщення (території), де здійснюється господарська діяльність).

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності припису Управління реклами Одеської міської ради № 01-20/8096 від 23 листопада 2021 року, яким зобов`язано позивача демонтувати три рекламних засоби за місцем здійснення ним своєї підприємницької діяльності.

В даному випадку, за наслідком перевірки місця здійснення позивачем підприємницької діяльності, Управлінням реклами Одеської міської ради виявлено три рекламних засоби на фасаді відповідного приміщення (торговий павільйон).

При цьому, як вбачається із зібраних матеріалів у справі та складеного акту фіксації № 008264/21 від 17 листопада 2021 року, рекламні засоби позивача розміщувались над вітринами приміщення, мали прямокутну форму, а також містили напис «М`ЯСО ЇЖА СВІЖА» та емблему ТМ «Наша Ряба».

В свою чергу, позивач зазначає, що відповідні рекламні засоби є вивісками, що виключає обов`язок з отримання дозволів на їх розміщення, а також свідчить про протиправність оскаржуваного припису, яким ідентифіковано відповідні вивіски у якості рекламних засобів.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу вищевикладених нормативно-правових актів вбачається, що вивіска розміщується фізичними або юридичними особами на підставі технічного паспорта, погодженого з відповідними органами.

При цьому, колегія суддів зазначає, що наполягаючи на тому, що спірні рекламні засоби є вивісками, позивачем не надано до суду відповідних технічних паспортів, що були б погоджені до виникнення спірних правовідносин.

Крім того, з аналізу вищевикладених нормативно-правових актів вбачається, що не вважаються вивісками конструкції, виконані у вигляді декількох окремих елементів, що містять інформацію, яка повторюється (за виключенням вивісок, що розміщуються біля декількох входів до приміщення (території), де здійснюється господарська діяльність).

В даному випадку, як вже зазначено вище, спірні об`єкти містили ідентичну інформацію та розміщувались над вітринами торгового павільйону, без прив`язки до входів до торгового павільйону, а також у кількості, що перевищує кількість входів до відповідного торгового павільйону.

При цьому, вказані об`єкти не містили передбаченої для вивісок інформації про зареєстроване найменування позивача та його час роботи.

Тому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спірні об`єкти підлягають ідентифікації у якості рекламних засобів (зовнішня реклама), а не у якості вивісок.

В свою чергу, розміщення позивачем відповідних рекламних засобів над вітриною торгового павільйону, в якому він здійснює свою підприємницьку діяльність, свідчить про те, що позивач вважається розповсюджувачем зовнішньої реклами.

При цьому, щодо решти доводів апеляційної скарги позивача про порушення порядку демонтажу спірних рекламних засобів та вивісок, колегія суддів вважає повторно зазначити, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності припису Управління реклами Одеської міської ради № 01-20/8096 від 23 листопада 2021 року, яким зобов`язано позивача демонтувати три рекламних засоби за місцем здійснення ним своєї підприємницької діяльності.

В свою чергу, перевірка правомірності припису Управління реклами Одеської міської ради № 01-20/8097 від 23 листопада 2021 року, яким зобов`язано позивача демонтувати дві вивіски, не входить до предмету спору у даній справі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що дії відповідачів, що вчинені на виконання приписів Управління реклами Одеської міської ради № 01-20/8097 та № 01-20/8097 від 23 листопада 2021 року, окремо не оскаржено позивачем у даній справі.

Тому, за умови визнання правомірним припису Управління реклами Одеської міської ради № 01-20/8096 від 23 листопада 2021 року, колегія суддів не вбачає правових підстав для перевірки правомірності дій суб`єктів владних повноважень, що вчинялись на виконання такого припису, так як вони є наслідком, а не причиною видання відповідного припису.

Крім того, за умови визнання правомірним припису Управління реклами Одеської міської ради № 01-20/8096 від 23 листопада 2021 року, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення похідних позовних вимог про стягнення з Комунальної установи «ОДЕСРЕКЛАМА» витрат за демонтаж рекламних засобів та їх зберігання.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення про залишення без задоволення позовних вимог порушень матеріального і процесуального права не допущено, а наведені в скарзі позивача доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян