Справа № 420/12047/23
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2023-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування п.3 наказу,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати п.3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.04.2023 року №111.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка проходить військову службу у Збройних Силах України за контрактом осіб офіцерського складу відповідно до абзацу сьомого частини 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ та зарахована до списків особового складу і всі види забезпечення командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Пунктом 4 параграфу 3 наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 30.12.2020 № 466 увільнено від займаної військової посади помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського Флоту Російської Федерації та його перебування на території України) і зараховано у розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України.

Пунктом 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.04.2023 року № 111 визначено датою здавання посади помічника командира військової частини НОМЕР_2 (з питань функціонування чорноморського флоту російської федерації та його перебування на території України) - 05.02.2020 року, який позивачка вважає таким, що виданий із порушенням вимог частини другої статті 19, частини другої статті 65, статті 68 Конституції України.

Вважає, що оскаржуваний наказ порушує право позивачки на проходження військової служби за контрактом осіб офіцерського складу відповідно до закону в особливий період в частині здавання військової посади.

В оскаржуваному наказі, посаду позивача зазначено із порушенням вимог статті 6 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», а дату здавання посади зазначено з порушенням вимог частини другої статті 64 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України».

Позивач вважає, що на посаду помічника командира військової частини НОМЕР_1 (з питань функціонування чорноморського флоту російської федерації та його перебування на території України) остання не призначалася, не звільнялася та такої посади штатом не передбачено.

Зазначає, що 19.04.2023 року позивачкою поданий рапорт про здавання посади помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського Флоту Російської Федерації та його перебування на території України) як це передбачено вимогами статей 63 і 64 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а тому дата закінчення здавання не може бути раніше від дати резолюції Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 19.04.2023.

Встановлення 05.02.2020 датою здавання військової посади помічника функціонування командира військової частини НОМЕР_2 (3 чорноморського флоту російської федерації питань та перебування на території України) непередбаченої штатом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України відбулося не у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України та суперечить обставинам, зокрема 30.12.2020 дню звільнення з військової посади наказом по особовому складу.

Ухвалою суду від 01.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 08.09.2023 витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином завірені копії наказів Військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 виданих протягом проходження нею військової служби з 05.02.2020.

Відповідач надав відзив на позов, в якому наполягає на відмові у задоволенні позову з наступних підстав.

Щодо тверджень про незаконність видання п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.04.2023 № 111.

Загальні вимоги до документування управлінської діяльності та організації роботи з документами у військових частинах встановлено Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 (далі - Інструкція з діловодства).

Відповідно до пункту 2.2.2 Інструкції з діловодства, у командуваннях видів Збройних Сил України порядок підготовки, подання на підпис, видання та розсилки розпорядчих документів визначається окремими нормативними документами командувачів видів Збройних Сил України.

На підставі зазначеного, військовою частиною НОМЕР_1 (Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України) видано наказ від 13.05.2023 № 93/АГД «Про затвердження інструкції з підготовки розпорядчих документів у військовій частині НОМЕР_1 », яким затверджено відповідну Інструкцію підготовки розпорядчих документів у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до п. 1.4 Інструкції, зокрема встановлено, що у військовій частині НОМЕР_1 видаються такі розпорядчі документи, як наказ командира (по стройовій частині).

При цьому командувач Військово-Морських Сил Збройних Сил України за посадою є командиром військової частини НОМЕР_1 оскільки умовне найменування - «військова частини НОМЕР_1 » використовується Командуванням Військово-Морських Сил Збройних Сил України у випадках встановлених Інструкцією з організації надання органам військового управління, військовим частинам, найменування посади саме, як помічник командира військової частини НОМЕР_1 (з питань функціонування Чорноморського флоту Російської Федерації та його перебування на території України).

Щодо дати здавання посади 05.02.2020, відповідач зазначає, що відповідно до статті 63 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командири підрозділів (начальники) приймають і здають посаду особисто на підставі наказу по військовій частині (кораблю). Частиною 3 вказаної статті встановлено, що при прийманні та здаванні посади командиром підрозділу (начальником) обов`язково проводиться інвентаризація майна і техніки підрозділу (служби). За результатами проведеної інвентаризації складаються інвентаризаційні відомості та акт.

Розділом 9 «Порядок приймання та здавання справ і посад особами, що відають військовим (корабельним) господарством». Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300 (далі Положения № 300) - встановлено порядок приймання (здавания) посад військовими посадовими особами відповідальними за ведення військового господарства.

Відповідач зазначає, що посада помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського флоту Російської Федерації та його перебування на території України) (далі помічник КВМС з питань ЧФ) не відноситься до посад командирів підрозділів (начальників), оскільки посада помічника КВМС з питань ЧФ не передбачала наявності у складі органу військового управління окремого структурного підрозділу (служби), який очолює ця службова особа, а також наявність підлеглого особового складу, озброєння та військової техніки тощо.

Звертає увагу на те, що Міністерством оборони України на офіційному сайті відомства розміщено Методичні рекомендації з порядку приймання та здавання справ і посади особами офіцерського складу Збройних Сил України, затверджені директором Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 10.06.2011 (далі Методичні рекомендації).

Так, п. 6.5. «Порядку прийняття і здавання посад в штабах (установах)» Методичних рекомендацій зазначає про наступне. Офіцери, що прибувають в штаби (установи) на посади начальників відділів (груп), старших офіцерів (офіцерів), приймають і здають посади особисто на підставі наказу командира військової частини. По прибуттю в штаб (установу) новопризначені офіцери відрекомендовуються начальникові штабу (управління) та їх заступникам. Начальник штабу (управління) відрекомендовує офіцера, що приймає посаду, особовому складу штабу (управління). В подальшому офіцер, що приймає посаду, знайомиться з діяльністю, організаційно-штатною структурою і розпорядком дня штабу (управління) та вивчає функціональні обов`язки згідно посади, на яку призначений. Далі діє згідно вказівок безпосереднього начальника. Про прийняття і здавання посади офіцер подає рапорт у порядку підпорядкованості (додаток 6). Закінченням прийняття та здавання посади вважається дата рішення старшого начальника на рапорті офіцера, що приймає посаду.

Системний аналіз вказаних норм та офіційного підходу Міністерства оборони України свідчить про суттєву відмінність вимог щодо приймання (здавання) посад командирами (начальниками) підрозділів, які мають підпорядковані підрозділи, особовий склад і відають військовим господарством та іншими військовими посадовими особами, що не відносяться до попередньої категорії.

На думку відповідача, процес приймання (здавання) посади є логічною послідовністю дій, що спрямовані передачу прав та обов`язків на (правосуб`єктності) з`ясування (фіксації) певної інформації про та підпорядкований підрозділ, зокрема про склад підрозділу за списком і наявний; стан бойової та мобілізаційної готовності; морально-психологічний стан особового складу, стан військової дисципліни, бойової підготовки, наявність і стан озброєння, боєприпасів, техніки, пального та інших матеріальних засобів; житлові і побутові умови військовослужбовців.

Вказана інформація викладається у відповідному акті. Цей процес є логічним та завершеним тільки у випадку наявності реципієнта, набувача (особи що приймає посаду, правонаступника) правосуб`єктності та інформації (акту, що містить необхідну інформацію). Особа, що приймає посаду від особи, яка її здає, тільки з її прийняттям набуває відповідних прав та обов`язків саме за цією конкретною посадою.

Якщо посаду скорочено, передача прав та обов`язків та набуття правосуб`єктності за цією посадою будь якою іншою службовою особою неможливе. В цьому випадку мова може іти лише про здавання матеріальних засобів, які військовослужбовець отримав у зв`язку з проходженням військової служби (справ діловодства, які потребують здавання до архіву, інвентарних речей, особистої зброї, тощо). Фіксація інформації щодо відсутності заборгованості військовослужбовця перед військовою частиною здійснюється у іншому документі ніж акт, а саме в обхідному листі.

Відповідно до п. 2.9.10.1. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124, обхідний лист видається військовослужбовцям (працівникам) службою діловодства перед виключенням їх зі списків особового складу частини (установи) після видання (надходження) наказу (витягу із наказу) про призначення або звільнення військовослужбовця (працівника).

Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу від 05.11.2019 № Д-3221/9дск «Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України в 2020 році», кінцевим терміном виконання організаційного заходу, переведення Командування ВМС ЗС України зі штату № 02/212-51(01) на штат № 01/119-51(01), було встановлено 05.02.2020. Штат № 01/119-51(01) не передбачав наявність посади помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського флоту Російської Федерації перебування на території України) скорочено.

При цьому визначаючи дату здавання вказаної посади, окрім зазначеного вище, відповідач серед іншого керувався змістом пункту 2 розділу ХХVІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, яким встановлено, що днем звільнення з посади (скорочення займаної посади) у разі внесення змін до штату вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків, але не пізніше дня, установленого відповідними Директивами та змінами до штатів, визначених вищим штабом.

Отже твердження позивача щодо недодержання відповідачем вимог ст. 64 Статуту внутрішньої служби щодо встановлення дати здавання нею посади помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського флоту Російської Федерації та його перебування на території України) є безпідставним.

Відповідач наголошує на тому, що оскаржуваний наказ не порушує права позивача, оскільки параграф 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.04.2023 № 111 лише констатує дату, яка має вважатися датою здавання певної посади. Вказаний наказ не зобов`язує позивача на будь-які дії щодо його подальшого виконання, та його скасування не призведе до відновлення порушених прав.

30.06.2023 позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що необґрунтованість пояснень відповідача у відзиві щодо здавання посади з 05.02.2020 без звільнення з військової посади наказом по особовому складу обставинами встановленими рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2020, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021.

Позивач звертає увагу, що вимоги абзацу третього пункту 2.8.4 Інструкції, стосуються використання дійсного та умовного найменування органу військового управління, як юридичної особи публічного права, та не стосуються найменувань військових посад передбачених штатом.

Посади командувачів і командирів не тотожні за своїм службовим повноваженнями, за військовими посадами, військовими є начальниками до підлеглих командирів, окремого становищем, званнями. Командувачі завжди зокрема командира бригади, командира полку, командира батальйону, командира батальйону, командира роти тощо згідно статей 66, 101, 111 Статуту, які за посадою і військовим званням є нижчими відносно посади командувача, зокрема командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне.

Починаючи із 31.03.2009 позивачка проходила військову службу у Збройних Силах України на військовій посаді помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського Флоту Російської Федерації та його перебування на території України) призначеної наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних - Сил України (по особовому складу) від 31.03.2009 № 185.

Пунктом 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.04.2023 № 111 визначено датою здавання позивачкою, посади помічника командира військової частини НОМЕР_2 (з питань функціонування чорноморського флоту російської федерації та перебування його на території України) вважати 05 лютого 2020 року.

Не погоджуючись з пунктом 3 цього наказу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Так, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 2019 року № 548-XIV (далі - Статут № 548-XIV).

Відповідно до частини першої статті 3 Розділу Загальні положення Статуту № 548-XIV, військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Стосовно тверджень позивача про невірне найменування посади у спірному наказі, суд зазначає наступне.

Умовне найменування «військова частина НОМЕР_1 використовується Командуванням ВМС ЗСУ у випадках встановлених Інструкцією з організації надання органам військового управління, військовим частинам, військовим навчальним закладам, установам, організаціям Збройних Сил України, структурним підрозділам апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України дійсних найменувань і правила їх застосування, затвердженою Наказом Міністерства оборони України від 28 листопада 2016 року № 646дск (далі - Інструкція № 646дск).

Відповідно до додатку 1 Інструкції з діловодства від 26.07.2018 № 370, в наказах (по стройовій частині) посади військовослужбовців зазначаються по умовному найменуванню військової частини. Таким чином, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 має умовне найменування «військова частина НОМЕР_1 », відповідно посада позивача у оскаржуваному наказі зазначена за умовним найменуванням Командування.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 646дск, дійсні та умовні найменування, які надані військовим частинам та установам, є для них офіційними найменуваннями і мають однакову юридичну силу як при відпрацюванні, оформленні та пересиланні службових документів, так і у взаємовідношеннях з іншими військовими частинами та установами, а також з установами, підприємствами та організаціями органів державної влади, місцевого самоврядування та окремими громадянами.

Перелік органів військового управління, військових частин та установ, яким надаються умовні найменування визначено Додатком 3 до Інструкції № 646дск, відповідно до п. 1 якого, умовне найменування «військова частина...» надається зокрема органам військового управління, підпорядкованим Міністерству оборони України, які мають у своєму підпорядкуванні військові частини та установи.

При цьому відповідно до підпункту 3.2.2 пункту 3.2 Інструкції № 646дск умовні найменування застосовуються зокрема у наказах командирів військових частин та начальників установ по стройовій частині.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами відповідача, що видання наказів відносно ОСОБА_1 з вказанням її посади з використанням умовного найменування жодним чином не порушує права позивача.

Стосовно доводів позивача про протиправність визначення дати здавання посади 05.02.2020, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 63 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командири підрозділів (начальники) приймають і здають посаду особисто на підставі наказу по військовій частині (кораблю). Частиною 3 цієї статті встановлено, що при прийманні та здаванні посади командиром підрозділу (начальником) обов`язково проводиться інвентаризація майна і техніки підрозділу (служби). За результатами проведеної інвентаризації складаються інвентаризаційні відомості та акт.

Розділом 9 «Порядок приймання та здавання справ і посад особами, що відають військовим (корабельним) господарством» Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300 (далі - Положення № 300) встановлено порядок приймання (здавання) посад військовими посадовими особами відповідальними за ведення військового господарства.

Так, п. 9.2.2. Положення № 300 встановлює, що приймаючи справи і посаду, заступник командира (начальник служби) військової частини зобов`язаний, зокрема, ознайомитись із загальними питаннями ведення військового господарства у підпорядкованих службах (службі) військової частини, перевірити стан бойової підготовки підпорядкованих підрозділів, їх укомплектованість особовим складом і технікою та інші питання.

Суд зазначає, що посада помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського флоту Російської Федерації та його перебування на території України) не відноситься до посад командирів підрозділів (начальників), оскільки посада помічника КВМС з питань ЧФ не передбачала наявності у складі органу військового управління окремого структурного підрозділу (служби), який очолює ця службова особа, а також наявність підлеглого особового складу, озброєння та військової техніки тощо.

Так, у п. 6.5. «Порядку прийняття і здавання посад в штабах (установах)» Методичних рекомендацій з порядку приймання та здавання справ і посади особами офіцерського складу Збройних Сил України, затверджені директором Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 10.06.2011 (далі - Методичні рекомендації) вказано наступне. Офіцери, що прибувають в штаби (установи) на посади начальників відділів (груп), старших офіцерів (офіцерів), приймають і здають посади особисто на підставі наказу командира військової частини. По прибуттю в штаб (установу) новопризначені офіцери відрекомендовуються начальникові штабу (управління) та їх заступникам. Начальник штабу (управління) відрекомендовує офіцера, що приймає посаду, особовому складу штабу (управління). В подальшому офіцер, що приймає посаду, знайомиться з діяльністю, організаційно-штатною структурою і розпорядком дня штабу (управління) та вивчає функціональні обов`язки згідно посади, на яку призначений. Далі діє згідно вказівок безпосереднього начальника. Про прийняття і здавання посади офіцер подає рапорт у порядку підпорядкованості (додаток 6). Закінченням прийняття та здавання посади вважається дата рішення старшого начальника на рапорті офіцера, що приймає посаду.

Аналіз вищевикладеного свідчить про суттєву відмінність вимог щодо приймання (здавання) посад командирами (начальниками) підрозділів, які мають підпорядковані підрозділи, особовий склад і відають військовим господарством та іншими військовими посадовими особами, що не відносяться до попередньої категорії.

У випадку якщо посаду скорочено, передача прав і обов`язків та набуття правосуб`єктності за цією посадою будь-якою іншою службовою особою неможливе.

Відповідно до п. 2.9.10.1. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124, обхідний лист видається військовослужбовцям (працівникам) службою діловодства перед виключенням їх зі списків особового складу частини (установи) після видання (надходження) наказу (витягу із наказу) про призначення або звільнення військовослужбовця (працівника).

Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу від 05.11.2019 № Д-3221/9дск «Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України в 2020 році», кінцевим терміном виконання організаційного заходу, переведення Командування ВМС ЗС України зі штату № 02/212-51(01) на штат № 01/119-51(01), встановлено 05.02.2020. Штат №01/119-51(01) не передбачав наявність посади помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського флоту Російської Федерації перебування на території України).

Виконання організаційного заходу організовано наказом Командування ВМС ЗС України від 11.11.2019 №11/ошр, зокрема завчасне попередження особового складу про посади яких скорочено, що не заперечується позивачем.

Отже з 05.02.2020, посада помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського флоту Російської Федерації та його перебування на території України) припинила своє існування, а права та обов`язки, що складають обсяг правосуб`єктності за посадою: «помічник командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з питань функціонування Чорноморського флоту Російської Федерації та його перебування на території України)» не передбачало здачу посади іншій посадовій особі. Правонаступник за посадою не призначався.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2020, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021, визнано протиправним та скасовано пункт 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.02.2020 року №24, що стосується ОСОБА_1 , яким позивача увільнено від посади помічника командира військової частини НОМЕР_1 (з питань функціонування Чорноморського Флоту Російської Федерації та його перебування на території України) та зараховано у розпорядження командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 30.12.2020 № 466 позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України із утриманням у списках особового складу Командування Військово-Морських Сил України.

Таким чином, позивач не виключалася зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та обхідний лист службою діловодства позивачу не видавався.

При цьому суд звертає увагу, що визначаючи дату здавання вказаної посади, відповідач серед іншого керувався пунктом 2 розділу ХХVІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі наказ №260), яким встановлено, що днем звільнення з посади (скорочення займаної посади) у разі внесення змін до штату вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків, але не пізніше дня, установленого відповідними Директивами та змінами до штатів, визначених вищим штабом.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу XXVIII наказу №260, днем звільнення з посади (скорочення займаної посади) у разі внесення змін до штату вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків, але не пізніше дня, установленого відповідними директивами та змінами до штатів, визначених вищим штабом.

Таким чином, на переконання суду, у разі скорочення займаної посади, днем звільнення з неї та днем закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою вважається дата її скорочення, тобто 05.02.2020, що було встановлено спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу від 05.11.2019 № Д-3221/9дск «Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України в 2020 році», кінцевим терміном виконання організаційного заходу, переведення Командування ВМС ЗС України зі штату № 02/212-51(01) на штат № 01/119-51(01) та не заперечується сторонами.

Окрім цього, суд погоджується із твердженнями відповідача про те, що позивачем у позовній заяві не вказано яким чином оскаржуваний наказ порушує її права.

Суд вважає непереконливим твердження позивача у позовній заяві, що метою її подання до суду є захист права на проходження військової служби у Збройних Силах України, оскільки оскаржуваний наказ не має наслідком припинення перебування ОСОБА_1 на військовій службі та жодним чином не впливає на подальше її проходження військової служби у Збройних Силах України. Докази зворотнього матеріали справи не містять.

Суд також звертає увагу, що позивач у позовній заяві не вказала жодних негативних наслідків, які несе (або може нести у майбутньому) для неї оскаржуваний наказ, що додатково вказує на відсутність порушених прав позивача та безпідставність позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає в захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2023 року у справі № 990/20/23.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті (рішенні) особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС).

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.

Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 14 вересня 2023 року у справі № 990/73/23, від 06 жовтня 2021 року у справі № 9901/26/21, від 03 листопада 2021 року у справі № 9901/226/21, від 02 лютого 2022 року у справі № 9901/256/21, від 16 березня 2023 року у справі № 9901/494/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 990/152/22.

Таким чином, суд констатує, що видання п.3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.04.2023 року №111 не порушує права позивача та не створює для неї нових обов`язків, що виключає ознаку протиправності зазначеного наказу.

З огляду на викладене, з урахуванням встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12,241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування п.3 наказу.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя О.О. Хурса

.