Справа № 160/16007/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року Справа № 160/16007/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, до Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення №81 від 09.02.2023р., визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

06.07.2023р. ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, до Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перерахунку №81 від 09.02.2023р. відповідача-2;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо не зарахування до стажу роботи, наступних періодів: стаж роботи приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу з 01.07.1998-30.09.1998 рр. та стаж роботи ст. юрисконсультом к-за "Зоря комунизма" Близнюковского р-на з 31.03.1983 по 07.01.1985 рр.;

- зобов`язати відповідача-1 зарахувати до стажу роботи стаж роботи приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу з 18.06.1996-31.12.1997 рр., 01.07.1998-30.09.1998рр. та стаж роботи ст. юрисконсультом к-за "Зоря комунизма" Близнюковского р-на з 31.03.1983 по 07.01.1985 рр.;

- зобов`язати відповідача-1 зробити перерахунок розміру пенсії та виплату її починаючи з 12.10.2022 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в установлений законом порядок і строк вона звернулася до пенсійного органу з питання оформлення пенсії пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, при цьому, при обрахунку її стажу пенсійним органом не було враховано період роботи позивача ст. юрисконсультом в колгоспі «Зоря комунізма», а також і не було зараховано стаж роботи приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за 1996-1998 роки. 06.02.2023р. позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в перерахунку пенсії №81 від 09.02.2023р. було відмовлено позивачеві в перерахунку пенсії, оскільки до заяви від 06.02.2023р. заявницею долучено документи, які не підтверджують сплату страхових внесків за 1996-1997рр., тому зарахувати даний період до страхового стажу є неможливим. Позивач вважає таку бездіяльність пенсійного органу протиправною, а рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка та трудова книжка позивача має загальну форму, а не трудову книжку колгоспника, записи в якій проведені належним чином та скріплені підписами і печатками; членом колгоспу «Зоря комунізму» позивач не була, а працювала у наведеному колгоспі спеціалістом; за даними інформаційної системи податкового обліку позивач з 17.06.1996р. по теперішній час перебуває за основним місцем обліку в Придніпровській ДПІ ГУ ДПС, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття нотаріальною діяльністю та записом у трудовій книжці; відсутність обліків не може бути підставою виключення із зального страхового стажу періоду 1996-1998 роки (а.с.33-40).

Ухвалою суду від 21.08.2023р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідачів-1, 2, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.43).

20.09.2023р. через систему «Електронний суд», на виконання вищенаведеної ухвали суду, від відповідача-1 (Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що відділ перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, всебічно та в повному обсязі розглянувши надані ОСОБА_1 документи встановив, що до заяви про переведення перерахунку пенсії не надано підтверджуючих документів щодо сплати страхових внесків за 1991-1996 р.р., а відтак даний період не підлягає зарахуванню до страхового стажу, про що складено рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії від 09.02.2023 №81; до страхового стажу позивача не зараховано наступні періоди роботи: приватна нотаріальна діяльність у період з 18.06.1996 по 31.03.1997 в Дніпровському міському нотаріальному округу, оскільки не надано документів, які підтверджують сплату страхових внесків; з 31.03.1983 по 07.01.1985 у колгоспі Зоря комунізму, оскільки не надана уточнююча довідка про членство у колгоспі та трудодні. Щодо позовних вимог позивача про покладення зобов`язань на відповідача-1 в частині зарахування до стажу роботи періоду з 01.07.1998-30.09.1998, то відповідач-1 вказує на те, що відповідно до Форми РС-право означений період зараховано. Також і відповідач-1 вказує на те, що з урахуванням приписів частини 4 статті 45 Закону № 1058-IV підстави для здійснення перерахунку пенсії з 12.10.2022 відсутні, оскільки додаткові документи були надані лише у 2023 році (а.с.47-54).

Відповідач-2 (Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області) на виконання вимог ухвали суду від 21.08.2023р. відзиву на позов у встановлений ухвалою строк суду не надав, ухвалу від 21.08.2023р. про відкриття провадження у справі та уточнений позов з додатками відповідач-2 отримав 22.08.2023р. відповідно до вимог ст.ст. 124, 126, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому останній вважається повідомленим належним чином з урахуванням наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується електронним повідомленням, наявним в матеріалах справи (а.с.45).

У відповідності до положень ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 19.10.2023р., тобто у межах строку визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

02.01.2023р. ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до якої позивачем були додані, зокрема, трудова книжка та реєстраційне посвідчення, що підтверджується копіями відповідної заяви та розписки-повідомлення, наявними у справі (а.с.90,91).

На підставі вищенаведеної заяви, з 12.10.2022р. позивачеві була призначена пенсія за віком, при цьому, до страхового стажу стажу позивача не було зараховано періоди її роботи ст. юрисконсультом в колгоспі «Зоря комунізма» з 31.03.1983 по 07.01.1985 рр., а також і не було зараховано стаж роботи приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу з 18.06.1996р. по 31.12.1997р., з 01.07.1998р. по 30.09.1998р., що підтверджується копіями рішення про призначення пенсії №81 від 05.01.2023р. та розрахунку стажу при призначенні пенсії, наявними у справі (а.с.103,104).

06.02.2023р. позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, до якої надала додаткові документи про стаж (а.с.87,88).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в перерахунку пенсії №81 від 09.02.2023р. було відмовлено позивачеві в перерахунку пенсії, оскільки до заяви від 06.02.2023р. заявницею долучено документи, які не підтверджують сплату страхових внесків за 1996-1997рр., тому зарахувати даний період до страхового стажу є неможливим, що підтверджується змістом копії відповідного рішення, наявної у справі (а.с.14,68).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з рішенням відповідача-2 про відмову в перерахунку №81 від 09.02.2023р. та з бездіяльністю відповідача-1 щодо не зарахування до стажу роботи, наступних періодів: стаж роботи приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу з 01.07.1998-30.09.1998 рр. та стаж роботи ст. юрисконсультом к-за "Зоря комунизма" Близнюковского р-на з 31.03.1983 по 07.01.1985 рр., у зв`язку з чим позивач просить захистити її порушені права на пенсійне забезпечення шляхом визнання такої бездіяльності відповідача протиправною, рішення відповідача-2 протиправним, його скасування та зобов`язання відповідача-1 зарахувати до стажу роботи стаж роботи приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу з 18.06.1996-31.12.1997 рр., 01.07.1998-30.09.1998рр. та стаж роботи ст. юрисконсультом к-за "Зоря комунизма" Близнюковского р-на з 31.03.1983 по 07.01.1985 рр.; зробити перерахунок розміру пенсії та виплату її починаючи з 12.10.2022 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у редакції чинній станом на момент звернення позивача за призначенням пенсії за віком (далі Закон №1058), було встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п.а ч.3 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами п.1, п.2, п.3, п.4 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Періоди роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства, зараховуються до стажу роботи за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ, інших документів про сплату страхових внесків або інформації Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що для розрахунку пенсії пенсійний орган обчислює страховий стаж за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди, до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а періоди провадження підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 31.03.1983р. по 07.01.1985р. працювала ст. юрисконсультом колгоспу "Зоря комунізма" Близнюковского р-ну, що підтверджується копією трудової книжки позивача від 03.09.1979р., наявною у справі (а.с.9-11,58-66).

Разом з тим, наведений період роботи не було зараховано відповідачем до стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком відповідно до ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення (на підставі записів у трудовій книжці), так як не надана уточнююча довідка про членство у колгоспі та трудодні, що підтверджується розрахунком стажу та відомостями, наведеними у відзиві на позовну заяву (а.с.47-54,104).

Так, у спірний період роботи позивача діяли Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях Державного комітету СРСР по труду та соціальним питанням від 20.06.1974р. №162 (далі Інструкція №162).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №162 (далі мовою оригіналу): «Трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности рабочих и служащих. Трудовые книжки ведутся на всех рабочих и служащих государственных, кооперативных и общественных предприятий, учреждений и организаций*, проработавших свыше 5 дней, в том числе на сезонных и временных работников, а также на нештатных работников при условии, если они подлежат государственному социальному страхованию.».

Відповідно до п.2.3. Інструкції №162 (далі мовою оригіналу): «Все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недельного срока, а при увольнении - в день увольнения и должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения).».

Так, зі змісту копії трудової книжки позивача, судом встановлено, зроблені у ній записи щодо спірного періоду роботи позивача з 31.03.1983р. по 07.01.1985р. відповідають положенням Інструкції №162 та не містять недоліків (а.с.9-11,58-66), а відповідно, наведений період до страхового стажу позивача не зараховано протиправно.

При цьому, доказом того, що позивач не була членом колгоспу «Зоря комунізму» підтверджується і наявною в матеріалах справи копією довідки Архівного відділу Лозівської районної військової адміністрації Харківської області №05-34/06 від 31.01.2023р. (а.с.24), а також і копією довідки Близнюкіської селищної ради Лозівського району Харківської області №26-23/34 від 01.02.2023р., наявною в матеріалах пенсійної справи позивача (а.с.84).

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (далі Порядок №310).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №310 визначено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

Окрім того, з 18.06.1996 ОСОБА_1 займається приватною нотаріальною діяльністю, з 26.12.1996р. позивач взята на облік платника єдиного внеску в органах Пенсійного фонду України та здійснює діяльність на загальній системі оподаткування, що підтверджується копіями реєстраційного посвідчення №69 від 18.06.1996р. про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності, довідки Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №9406/08.4-11 від 13.03.2023р., повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску №507/06 від 21.04.2011р., листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №882/7/04-36-54-01-14 від 01.02.2023р. (а.с.12,13,70,73-76,81).

Разом з тим, деякі періоди роботи позивача приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу з 18.06.1996-31.12.1997 рр., 01.07.1998-30.09.1998 рр. не були зараховані пенсійним органом до стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком, так як не надано документів, які підтверджують сплату страхових внесків, що підтверджується копією оспорюваного рішення відповідача-2 №81 від 09.02.2023р. та відомостями, наведеними у відзиві на позовну заяву (а.с.14,47-54,68).

Так, Головне управління ДПС України у Дніпропетровській області листом №27425/6/04-36-24-13-13 від 20.04.2023 року повідомило позивача, що з питань сплати збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період 1996-1998 роки їй слід звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем реєстрації (а.с.16).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №24309-20258/Є-01/8-0400/23 від 26.05.2023р. позивача було повідомлено про неможливість підтвердити сплату страхових внесків за період з 26.12.1996р. по 31.12.1998р., оскільки відповідно до п.288 Переліку №41, банківські документи (акти, довідки, платіжні реєстри, доручення) про надходження усіх видів податків у державний бюджет зберігаються 3 роки, а спеціальні терміни зберігання документів про сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України на період до затвердження Переліку №41 законодавством не визначено (а.с.15).

При цьому, пенсійний орган не вказує саме на відсутність сплати позивачем у спірний період страхових внесків, а лише зазначає, що через сплив строків зберігання банківських документів, у нього відсутня можливість підтвердити таку сплату страхових внесків позивачем.

За викладеного, враховуючи неможливість підтвердити сплату позивачем страхових внесків за незараховані періоди провадження нотаріальної діяльності органами Пенсійного фонду України (на яких було покладено завдання адміністрування таких страхових внесків), відсутність у позивача можливості отримати таку інформацію від інших органів, наявність в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформації про сплату страхових внесків починаючи з січня 1998 року, а також і наявність в матеріалах пенсійної справи копій платіжних документів про сплату внесків до Пенсійного фонду за окремі періоди в 1997-1998 роках, суд приходить до висновку про можливість зарахування спірних періодів провадження позивачем нотаріальної діяльності до страхового стажу позивача.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачами не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність прийняття відповідачем-2 рішення про відмову в перерахунку пенсії №81 від 09.02.2023р. та правомірність бездіяльності відповідача-1 щодо не зарахування до стажу роботи, наступних періодів: стаж роботи приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу з 01.07.1998-30.09.1998 рр. (в частині незарахованих періодів) та стаж роботи ст. юрисконсультом к-за "Зоря комунізма" Близнюковского р-на з 31.03.1983 по 07.01.1985 рр., з урахуванням норм вищенаведеного законодавства та обставин встановлених судом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття відповідачем-2 рішення про відмову в перерахунку пенсії №81 від 09.02.2023р. та правомірність бездіяльності відповідача-1 щодо не зарахування до стажу роботи, наступних періодів: стаж роботи приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу з 01.07.1998-30.09.1998 рр. (в частині незарахованих періодів) та стаж роботи ст. юрисконсультом к-за "Зоря комунізма" Близнюковского р-на з 31.03.1983 по 07.01.1985 рр., суд приходить до висновку, що відповідачі, відмовивши позивачеві у перерахунку пенсії та не зарахувавши до страхового стажу позивача вищенаведені періодів роботи, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення вищенаведеними рішенням відповідача-2 про відмову в перерахунку пенсії №81 від 09.02.2023р. та бездіяльністю відповідача-1 щодо не зарахування до стажу роботи, наступних періодів: стаж роботи приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу з 01.07.1998-30.09.1998 рр. (в частині незарахованих періодів) та стаж роботи ст. юрисконсультом к-за "Зоря комунізма" Близнюковского р-на з 31.03.1983 по 07.01.1985 рр., прав та інтересів позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання таких бездіяльності та рішення протиправними, скасування наведеного рішення, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Також, підлягають і задоволенню позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача-1 зарахувати до загального трудового стажу позивача стаж роботи приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу з 18.06.1996-31.12.1997 рр., 01.07.1998-30.09.1998рр. (в частині незарахованих періодів), стаж роботи ст. юрисконсультом к-за "Зоря комунізма" Близнюковского р-на з 31.03.1983 по 07.01.1985 рр. та здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачеві, починаючи з 12.10.2022 року та з урахуванням виплачених сум, враховуючи те, що судом встановлено протиправність рішення відповідача-2 щодо відмови позивачеві у перерахунку пенсії за віком і бездіяльності відповідача-1 щодо зарахуванням вищенаведених періодів, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. (остаточне) у справі Кечко проти України зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Також і у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача-1 зарахувати до загального трудового стажу позивача стаж роботи приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу з 18.06.1996-31.12.1997 рр., 01.07.1998-30.09.1998рр. (в частині незарахованих періодів), стаж роботи ст. юрисконсультом к-за "Зоря комунізма" Близнюковского р-на з 31.03.1983 по 07.01.1985 рр. та здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачеві, починаючи з 12.10.2022 року та з урахуванням виплачених сум, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно платіжних інструкцій №0.0..1 від 30.06.2023р. та №0.0..1 від 26.07.2023р. у загальному розмірі 2147,20 грн. (а.с.6,27,41,41а).

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, до Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення №81 від 09.02.2023р., визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в перерахунку №81 від 09.02.2023р.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 наступних періодів: стаж роботи приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу з 01.07.1998р. по 30.09.1998р. (в частині незарахованих періодів) та стаж роботи ст. юрисконсультом к-за "Зоря комунізма" Близнюковского р-ну з 31.03.1983р. по 07.01.1985р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) стаж роботи приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу з 18.06.1996-31.12.1997 рр., 01.07.1998-30.09.1998рр. (в частині незарахованих періодів), стаж роботи ст. юрисконсультом к-за "Зоря комунізма" Близнюковского р-ну з 31.03.1983 по 07.01.1985 рр. та здійснити перерахунок та виплату пенсії останній, починаючи з 12.10.2022 року та з урахуванням виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, м. Ужгород, пл. Народна, 4; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147 грн. 20 коп. (дві тисячі сто сорок сім грн. 20 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва