Справа № 140/24409/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року ЛуцькСправа № 140/24409/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної державної адміністрації (далі - УСЗН Камінь-Каширської РДА, Управління) про визнання протиправною бездіяльності, що призвела до позбавленння права на отримання щомісячного підвищення до допомоги та додаткової допомоги; зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячне підвищення до допомоги у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до статті 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон №796-ХІІ), та додаткову допомогу за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 51 вказаного Закону за період в межах строку звернення до суду та до настання обставин, з якими закон пов`язує припинення таких виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є непрацюючою особою з інвалідністю 3 групи, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживає в зоні гарантованого добровільного відселення. Вважає, що на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ має право на встановлення до допомоги, яку йому виплачує відповідач, підвищення у розмірі двох мінімальних заробітних плат, а також право на допомогу за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 51 вказаного Закону. Відповідач виплату підвищення до допомоги і додаткову допомогу був зобов`язаний самостійно провести, але цього не зробив, чим допускає протиправну бездіяльність.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні у зв`язку із відсутністю законних підстав (а.с.13). Зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні як отримувач соціальної допомоги особам, які не мають права не пенсію, та особам з інвалідністю відповідно до Закону України від 18 травня 2004 року №1727-IV Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю (далі Закон №1727-IV) та постанови Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2005 року №261 Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд (далі - Постанова №261). Зауважив, що відповідно до вказаних нормативно-правових актів виплата щомісячного підвищення до допомоги та додаткової допомоги не передбачена, так само положення статей 39, 51 Закону №796-ХІІ не встановлюють підвищення до допомоги та додаткову допомогу особам, які не є пенсіонерами.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від сторін не надходило.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (3 категорія), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.6).

З відомостей паспорта громадянина України (а.с.3 зворот) встановлено, що позивач зареєстрований в місті Камінь-Каширський Волинської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в УСЗН Камінь-Каширської РДА та отримує державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю 3 групи, що підтверджується довідкою відповідача від 09 червня 2023 року №1765 та тимчасовим посвідченням (а.с.4, 6).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати підвищення до допомоги згідно зі статтею 39 Закону №796-XII у розмірі двох мінімальних заробітних плат, додаткової допомоги відповідно до статті 51 цього Закону у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначено в Законі №796-XII.

Стаття 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, була викладена так: Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

28 грудня 2014 року прийнято Закон України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України №76-VIII (далі - Закон №76-VIII), який набрав чинності 01 січня 2015 року, підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого внесено зміни до Закону №796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.

04 лютого 2016 року прийнято Закон України Про внесення змін до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №987-VIII (далі - Закон №987-VIII), який згідно з розділом ІІ Прикінцеві положення набрав чинності з 01 січня 2016 року і який включив до Закону №796-ХІІ статтю 39 Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження такого змісту: Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже, з 17 липня 2018 року відновила дію редакція статті 39 Закону №796-ХІІ, яка була чинною до 01 січня 2015 року. Ця редакція статті за своїм змістом та правовим регулюванням передбачає доплати значно більшим категоріям осіб, ніж це передбачено у редакції Закону №987-VIII, і відновлює соціальні виплати тим особам, право на доплати яким не передбачено із включенням статті 39 Законом №987-VIII.

Стаття 39 Закону №796-ХІІ (у редакції Закону №987-VIII), яка чинна з 01 січня 2016 року, врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження. Однак редакція статті 39, яка була чинна до 01 січня 2015 року, врегульовувала питання здійснення доплат таким категоріям громадян: 1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю); 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях; 3) студентам, які там навчаються; 4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення; 5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів.

У зразковій справі за позовом ОСОБА_1 до Овруцького ОУПФУ про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання провести нарахування та виплату підвищення до пенсії (справа №240/4937/18) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вирішував питання наявності в непрацюючого пенсіонера, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, права на отримання підвищення до пенсії на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17 липня 2018 року №6-р/2018. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 21 січня 2019 року дійшов висновку, що рішенням Конституційного Суду України рішення від 17 липня 2018 року №6-р/2018 відновлено право особи на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у зразковій справі №240/4937/18 дійшла правового висновку про те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 та статті 39 Закону №796-ХІІ із 17 липня 2018 року непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як установлено статтею 39 Закону №796-ХІІ.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у зразковій справі №240/4937/18 наведені обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права: а) позивач проживає на території радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; б) позивач є непрацюючим пенсіонером; в) відповідачем є відповідне управління Пенсійного фонду України; г) предметом спору є нарахування та виплата із 17 липня 2018 року підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному частиною другою статті 39 Закону №796-ХІІ, у редакції, чинній до 01 січня 2015 року.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (3 категорія). У паспорті громадянина України є відмітка про його реєстрацію в місті Камінь-Каширський Волинської області (віднесено до зони гарантованого добровільного відселення).

Поряд з цим ОСОБА_1 не є пенсіонером в розумінні Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-IV) та Закону №796-ХІІ.

За приписами статті 1 Закону №1058-IV пенсіонером є особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом; пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до довідки Головного управління пенсійного фонду України у Волинській області від 26 березня 2021 року №0300-02-7-8/14317 (а.с.15) ОСОБА_1 не має права на пенсію як особа з інвалідністю 3 групи загального захворювання у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу згідно із статтею 32 Закону №1058-IV (а.с.15), а як стверджується довідкою відповідача від 09 червня 2023 року №1765 (а.с.4), позивач перебуває на обліку в УСЗН Камінь-Каширської РДА та отримує державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю, яка немає права на пенсію, відповідно до норм Закону №1727-IV та Постанови №261.

Правові засади надання державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, а також надання соціальної допомоги на догляд визначає Закон №1727-IV.

За змістом статті 1 зазначеного Закону державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю - щомісячна державна допомога, що надається відповідно до норм цього Закону у грошовій формі особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю.

З огляду на наведені вище положення нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, суд звертає увагу, що законодавство розмежовує поняття пенсії та соціальної допомоги. При цьому, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у зразковій справі №240/4937/18, суд у цій справі дійшов переконання, що наявність в особи статусу пенсіонера є однією з обов`язкових умов для призначення щомісячного підвищення до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ.

Отже, правові підстави для нарахування та виплати позивачу до щомісячної державної допомоги, яку він отримує як особа, яка не має права на пенсію, встановленого статтею 39 Закону №796-ХІІ підвищення до пенсії, відсутні.

Також суд зазначає, що нормами статті 51 Закону №796-ХІІ врегульовані відносини з приводу виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4. Ця стаття з врахуванням Закону №76-VIII викладена у такій редакції: Особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відсутність у позивача статусу пенсіонера виключає умову як для виплати щомісячного підвищення до пенсії відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ, так і для виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 51 вказаного Закону, а отже відсутні підстави для висновків про наявність в УСЗН Камінь-Каширської РДА обов`язку для проведення таких виплат позивачу додатково до додаткової соціальної допомоги та про бездіяльність останнього по відношенню до позивача.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що порушення прав позивача, про захист яких він просив в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної державної адміністрації (44501, Волинська область, місто Камінь-Каширський, вулиця Воля, 2, ідентифікаційний код юридичної особи 03192023) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк