Справа № 420/4187/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/4187/23

Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.,

повний текст судового рішення

складено 04.05.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Градовського Ю.М., Димерлія О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №93 від 09.02.2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період служби в органах внутрішніх справ України з 10.08.2012 року по 06.11.2015 року та Національної поліції України - з 07.11.2015 року по 13.06.2016 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, починаючи з 04.01.2023 року;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що відмова відповідача у призначенні пенсії по інвалідності згідно з заявою №115 від 02.02.2023р. у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи 5 років є необґрунтованою, оскільки органом ПФУ безпідставно не враховано період проходження служби в органах Національної поліції України з 07.11.2015р. по 13.06.2016р. згідно довідки №2 від 10.01.2023р. через відсутність сплати страхових внесків. Позивач звертав увагу на те, що органами ПФУ взагалі не розглядався факт проходження позивачем служби в ОВС України з 10.08.2012 по 06.11.2015рр., наголошуючи на тому, що відповідні записи про роботу ОСОБА_1 з 10.08.2012 по 06.11.2015 та з 07.11.2015 по 13.96.2016 р.р. наявні у трудовій книжці позивача та підтверджуються й іншими доказами, зокрема довідками про доходи, про проходження служби та копією послужного списку, які в тому числі надавались відповідачу - ГУ ПФУ в Одеській області.

Відповідач - ГУ ПФУ в Одеській області проти позову заперечував, мотивуючи тим, що за результатами розгляду заяви позивача та наданих документів Головним управління Пенсійного фонду України в Сумській області, було встановлено відсутність необхідного страхового стажу - 5 років, відтак вважав правомірним прийняте 09.02.2023 року рішення №93 про відмову у призначенні пенсії позивачу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №93 від 09.02.2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період служби в органах внутрішніх справ України з 10.08.2012 року по 06.11.2015 року та в Національної поліції України - з 07.11.2015 року по 13.06.2016 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, починаючи з 04.01.2023 року.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем ГУ ПФУ в Одеській області подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відповідно до абз. 2 ч.1 ст.32 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, особи яким установлено інвалідність, мають право на отримання пенсії по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп: від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років. Під час розгляду наданих позивачем документів було встановлено, що загальний його страховий стаж становить 2 роки 10 місяців 26 днів, вік позивача - 32 роки 4 місяці на момент звернення. Відтак, відповідач встановив, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж роботи, у зв`язку із чим вважає, що ГУ ПФУ в Сумській області не мало правових підстав для прийняття будь-якого іншого рішення, аніж про відмову в призначенні відповідної пенсії позивачу. За вказаного, апелянт вважає, що ГУ ПФУ в Сумській області у спірних правовідносинах діяло на підставі норм чинного законодавства, підстав для скасування рішення №93 від 09.02.2023р. не має. Також, оскільки як далі вказує скаржник, в індивідуальних відомостях про застраховану особу на позивача, за періоди з 10.08.2012р. по 06.11.2015р. та з 07.11.2015 по 31.05.2016р. відсутні відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду, підстави для врахування під час обчислення розміру пенсії трудовий стаж, зазначений в трудовій книжці за вказані періоди не має. До того ж, апелянт вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи вийшов за межі завдань адміністративного судочинства та втрутився у дискреційні повноваження Головного управління.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.12.2014 року позивач, зокрема, проходив службу в органах внутрішніх справ України з 10.08.2012 року по 06.11.2015 року та Національної поліції України - з 07.11.2015 року по 13.06.2016 року.

Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №233997 від 04.01.2023 року позивачу встановлена III група інвалідності. Причина інвалідності - загальне захворювання.

19.01.2023 року Ліквідаційною комісією Департаменту захисту економіки Національної поліції України було розглянуто звернення позивача від 05.01.2023 року, та листом №Б-6/39/03-2023 від 19.01.2023 року було повідомлено , що 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про національну поліцію», при цьому Закон України «Про міліції втратив чинність.

Постановами Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №641, від 16.09.2015 року №730 утворено Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, створено її територіальні органи та визначено ліквідувати територіальні органи Міністерства внутрішніх справ як юридичні особи публічного прав.

Водночас, було надіслано позивачу довідку про доходи від 10.01.2023 року №2, довідку про проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України від 18.01.2023 року №34/39/03-2023, а також копію послужного списку з архівної особової справи №М-225520 та довідку про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

24.01.2023 року Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України в Одеській області листом №14/1-Б-38 від 24.01.2023 року відносно надання довідки про суму грошового забезпечення за період з 10.08.2012 по 06.11.2015 рр. було повідомлено, що «у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні, з урахуванням вимог пункту 7 Плану дій органів виконавчої влади, органів самоврядування під час збройної агресії РФ, затвердженого розпорядженням Кабінету міністрів України від 01.04.2022 № 265-Р та листа МВС від 28.04.2022 року № 10660/11-2022 «Про архівні документи ліквідованих органів внутрішніх справ», з метою забезпечення збереженості архівних документів та виключення можливості захоплення їх представниками держави-агресора, документи з нарахування грошового забезпечення та заробітної плати територіальних підрозділів УМВС (ГУМВС) України в Одеській області за період з 1991 року переміщені до умовно безпечного району. Тому надати довідку про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески за вищезазначений період на даний час неможливо. За отриманням довідки можливо звернутися після закінчення в Україні воєнного стану».

02.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії по інвалідності. До заяви позивач додав: трудову серії НОМЕР_1 від 16.12.2014 року; довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №233997 від 04.01.2023 року; лист Ліквідаційної комісії ДЗЕ НП України №Б-6/39/03-2023 від 19.01.2023 з додатками, зокрема копією Послужного списку №М-225520 з іншими документами.

Після реєстрації заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №93 області від 09.02.2023 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу не менше 5 років. Зазначено, що страховий стаж позивача становить 2 роки 10 місяці 26 днів.

Про зазначене рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №1500-0206-8/15699 від 12.02.2023 року.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи у зарахуванні позивачу до страхового стажу періодів роботи з 10.08.2012р. по 06.11.2015р. та з 07.11.2015р. по 13.06.2016р. та у призначенні позивачу пенсії за віком, відповідач діяв не обґрунтовано без урахування всіх обставин по справі.

Дослідивши наявні у справі письмові докази та встановивши, що обрахований відповідачем стаж позивача, не в повній мірі відповідає записам трудової книжки та наданим позивачем відомостям, що зазначені у наданих позивачем документах, суд першої інстанції вважав доведеними підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди служби в органах внутрішніх справ України з 10.08.2012р. по 06.11.2015р. та в Національній поліції України з 07.11.2015р. по 13.06.2016р.

Зауваживши, що право на зарахування до страхового стажу вказаних вище періодів позивач мав станом на час звернення з заявою №115 від 02.02.2023 року, а тому у нього був визначений статтею 32 Закону №1058-ІУ страховий стаж 5 років, суд першої інстанції також зробив висновок, що у даному випадку єдиним варіантом поведінки пенсійного органу є саме призначення пенсії позивачу та зобов`язав відповідача ГУ ПФУ в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, починаючи з 04.01.2023р.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновку суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

За приписами ст. 30 Закону № 1058-IV, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно з ч.1 ст. 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, для осіб з інвалідністю II та III груп, зокрема, від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років.

Частинами 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності позивачу обґрунтовано відсутністю необхідного страхового стажу позивача, до якого не враховані періоди проходження ОСОБА_1 служби в органах внутрішніх справ (з 10.08.2012р. по 06.11.2015р.) та в органах Національної поліції України (з 07.11.2015р. по 13.06.2016р.) згідно довідки №2 від 10.01.2023р., оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків.

На вказаних підставах наполягає й апелянт.

Надаючи оцінку таких обґрунтуванням органу ПФУ та доводам апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що статтею 1 Закону № 1058-IV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з статті 20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

З наведеного слідує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Колегія суддів вважає за доцільне також врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно якої, несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Також, судова колегія зазначає, що за змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У силу вимог пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з викладеного, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що трудова діяльність позивача у період з 10.08.2012р. по 13.06.2016р. підтверджується записами трудової книжки ОСОБА_1 , що в свою чергу є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Також, факт трудової діяльності позивача в зазначений період підтверджується іншими доказами по справі: довідкою про доходи від 10.01.2023 року №2 (яка і не була врахована територіальним органом ПФУ) (а.с. 10), довідкою про проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України від 18.01.2023 року №34/39/03-2023 (а.с.11), а також копією послужного списку з архівної особової справи, які є додатками до листа Ліквідаційної комісії ДЗЕ НП України №Б-6/39/03-2023 від 19.01.2023 року (а.с. 12-17).

Колегія суддів враховує, що зазначені вище документи подавилися позивачем до органу ПФУ разом з заявою про призначення пенсії №115 від 02.02.2023 року, були в наявності у пенсійного органу при вирішенні питання про призначення пенсії, однак безпідставно не були враховані.

При чому, як вірно зауважив суд першої інстанції, під час прийняття оскаржуваного рішення, органом Пенсійного фонду України, взагалі не розглядався факт проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ України з 10.08.2012 року по 06.11.2015 року, оскаржуване рішення не містить жодних посилань на неврахування та з яких причин цього періоду служби позивача.

Крім того, законодавством не передбачено обов`язку пенсіонера (особи, яка звертається за призначенням пенсії) подавати разом з відповідною заявою первинні документи, які б підтверджували відомості, відображені в трудовій книжці або уточнюючій довідці, виданій підприємством, на якому працювала така особа.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі №683/977/17, від 08.05.2018 у справі №672/455/17, від 12.12.2019 у справі №674/1579/16-а, від 20.02.2020 у справі №607/14316/16-а, від 27.04.2020 у справі №648/1613/17.

Суд першої інстанції слушно врахував, що будь яких виправлень, дописок чи описок в записах трудової книжки позивача відсутні, зазначені дата прийняття на роботу та дата звільнення з роботи, наявні відповідні печатка та штамп підприємства (організації), підпис відповідальної особи та посилання на відповідні накази. Трудова книжка оформлена згідно вимог законодавства, яке діяло на той час.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу також й на те, що відповідач не ставить під сумнів відомості, які занесені до трудової книжки щодо трудової діяльності позивача.

Що ж стосується відсутності інформації про сплату страхових внесків за період служби ОСОБА_1 з 10.08.2012р. по 06.11.2015р., колегія суддів звертає увагу, що у довідці від 27.01.2023р. №14/1-Б-38, Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Одеській області вказала про неможливість надання довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески за період з 10.08.2012р. по 06.11.2015р., у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні та повідомила, що за отриманням довідки можливо звернутись після закінчення в Україні воєнного стану (а.с. 19).

З приводу відсутності інформації про сплату страхових внесків за період з 07.11.2015р. по 13.06.2016р. колегія суддів звертає увагу, що за вказаний період згідно довідки від 10.01.2023 року №2 позивачу виплачувалось грошове забезпечення у період з 07.11.2015р. по 13.06.2016р.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що наявними у справі доказами підтверджується трудовий стаж позивача ОСОБА_1 у період з 10.08.2012р. по 06.11.2015р. в органах внутрішніх справи та у період з 07.11.2015р. по 13.06.2016р. в органах Національної поліції України.

При цьому, з вищевикладеного також слідує, що відсутність інформації стосовно сплати страхових внесків за указані вище періоди позивача, зокрема з 10.08.2012р. по 06.11.2015р. пов`язана виключно із запровадженням воєнного стану в Україні, та відповідальність за це не може бути покладена на позивача.

За вказаного, у відповідача станом на час розгляду заяви ОСОБА_1 були відсутні будь-які законні передумови не зараховувати позивачу періоди його роботи з 10.08.2012р. по 13.06.2016р., з яких в органах внутрішніх справи - з 10.08.2012р. по 06.11.2015р. та в органах Національної поліції України - з 07.11.2015р. по 13.06.2016р.

Апеляційний суд також враховує, що умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом.

Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію.

Отже, суд першої інстанції ґрунтовно зазначив у своєму рішенні, що за законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Як визначено ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

Виходячи з аналізу приписів наведених вище законодавчих актів слідує, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення (перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку. За наслідками розгляду заяви та доданих до неї документів орган, що призначає (здійснює перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії, відповідно до положень ст. 44 Закону №1058-IV та положень п. 4.3, 4,7 Порядку 22-1 приймає рішення про призначення (перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії або про відмову в призначенні (перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати тощо) пенсії з зазначенням обґрунтувань такої відмови.

В свою чергу, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальностей.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до страхового стажу окремих періодів його роботи.

В даному ж випадку, відповідач не дотримався наведених вимог, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії не надав належної оцінки тим доказам, які були надані ОСОБА_1 для підтвердження стажу щодо спірного періоду, у зв`язку із чим зробив передчасний висновок про відсутність у позивача страхового стажу, який дає право на призначення відповідної пенсії. Стаж позивача, що обрахований відповідачем, не в повній мірі відповідає записам трудової книжки та наданим позивачем відомостям, що зазначені в наданих до суду доказах.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаного, враховуючи встановлені по справі обставини та наведені норми матеріального права, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості припиняння оскаржуваного рішення, відтак суд першої інстанції зробив вірний висновок про доведеність позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Сумській області №93 від 09.02.2023р. та зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період служби в органах внутрішніх справ (10.08.2012-06.11.2015) та в Національній поліції України (07.11.2015 13.06.2016).

З огляду на встановлену протиправність відмови відповідача у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 виключно через відсутність необхідного страхового стажу, та висновок суду першої інстанції з яким погодився апеляційний суд про те, що станом на час звернення з заявою №115 від 02.02.2023 року позивач має право на зарахування до страхового стажу вказаних вище періодів, а тому у нього був визначений статтею 32 Закону №1058-ІУ необхідний страховий стаж 5 років, враховуючи також, що з відповідною заявою про призначення пенсії по інвалідності позивач звернувся 02.02.2023 року, а саме в межах трьох місяців з дня встановлення інвалідності, апеляційний суд вважає також вірним висновок суду першої інстанції про необхідність у даному спірному випадку, з метою ефективний способу захисту та поновлення порушеного права зобов`язати орган ПФУ призначити позивачу пенсію по інвалідності з 04.01.2023р.

На переконання колегії суддів, виходячи з усього вищевикладеного, у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення пенсії позивачу з дати встановлення йому інвалідності.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, на висновки суду першої інстанції по суті позовних вимог не впливають, не свідчать про неправильне вирішення справи судом першої інстанції.

Відтак, апеляційна скарга ГУ ПФУ в Одеській області задоволенню не підлягає.

Рішення суду першої інстанції, з огляду на викладене вище, відповідає вимогам ст.242 КАС України.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак враховуючи положення ч.1 ст.315, ст.316 КАС України колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.05.2023р. у справі №420/4187/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді Ю.М. Градовський О.О. Димерлій