Справа № 645/2488/23
Суддя: Ульяніч І. В.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/2488/23
Провадження №2-а/645/19/23
РІШЕННЯ

іменем України

19 жовтня 2023 року м.Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Ульяніч І.В., при секретарі судових засідань Циганок В.М., учасники справи позивач ОСОБА_1 , відповідач інспектора роти №5 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Крамаренко О.В., представник відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора роти №5 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Крамаренко Олексія Віталійовича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 7105661 від 03.06.2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та закрити провадження у даній справі.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 7105661, винесеної 03 червня 2023 року об 18 год. 08 хв. інспектором роти 5 батальйону 1 УПП в Харківській області рядовим поліції Крамаренком О.В.: «03.06.2023 18:02:35 м. Харків, вул. Гвардійців Широнівців, 96, водій не пропустив пішоходів на регульованому пішохідному переході, чим порушив п. 18.2. ПДР - водій не пропустив пішоходів, які не закінчили перехід проїзної частини відповідного напрямку руху, на регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух ТЗ», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Прийняте по справі рішення: накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 340 грн. Вважає постанову незаконною та необгрунтованою, винесеною із порушенням чисельних норм матеріального та процесуального права, а отже такою, що має бути скасована за наступних підстав.

Оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону, оскільки винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, грунтується на неповному, необ`єктивному і невсебічному розгляді справи, за відсутності належних і допустимих доказів, що не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, всупереч вимогам ст. ст. 1, 7, 8 Закону України «Про Національну поліцію», 03.06.2023 р. близько 18 години під час руху по вул. Гвардійців Широнінців, 101 ум. Харків, керований позивачем транспортний засіб марки Volkswagen Golf, державний номер НОМЕР_1 , було зупинено патрульним екіпажом у складі трьох осіб. До позивача підійшли два патрульних інспектора та повідомили, що він не пропустив пішоходів на регульованому пішохідному переході на перехресті вулиць Гвардійців Широнінців та Дружби Народів. Це стало для позивача несподіванкою, так як, на зазначеному перехресті на дозволяючий сигнал світлофора, здійснюючи поворот наліво з вул. Дружби Народів на вул. Гвардійців Широнінців, при наближенні до самого пішохідного переходу, нікого з пішоходів не було. Боковим зором, як водій, позивач бачив двох пішоходів, які йшли по тротуару вдовж проїзної частини дороги та тільки наближались до пішохідного переходу. Дорога, якою позивач пересувався, є дорогою з двостороннім напрямком руху, маючи три полоси в кожному напрямку руху, він рухався в крайній лівій смузі. Навіть, якщо припустити, що момент проїзду пішохідного переходу транспортним засобом міг співпасти с моментом заступу на пішохідний перехід пішоходів, той в такому разі, співробітники патрульної поліції невірно тлумачили та застосували приписи пункту 18.2 ПДР України, який зобов`язує водія на регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Тоді, при проїзді пішохідного переходу пішохіди знаходились на абсолютно іншій смузі руху, за 2 смуги руху від позивача, переходили її спокійно, не були змушені змінювати ані швидкість, ані напрямок руху, небезпеки наїзду на них не існувало, уникати наїзду вони не були змушені. А вимога «дати дорогу» вважається виконаною, коли учасники дорожнього руху, які мають перевагу, не були змушені змінити напрямок руху або швидкість, що прямо зазначено у п. 1.10 ПДР України, де чітко визначено, що дати дорогу - це вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. Ніякої небезпеки для пішоходів або перешкоди для них не створювалося. Боковий інтервал до пішохода також був безпечний. Також п. 1.10. ПДР України визначено поняття безпечного інтервалу - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху. Також в даній дорожній обстановці, позивач як водій, мав видимість у напрямку руху, що відповідно до п. 1.10 ПДР України є максимальною відстанню, на якій з місця водія можна чітко розпізнати межі елементів дороги та розміщення учасників руху, що дає змогу водієві орієнтуватися під час керування транспортним засобом, зокрема для вибору безпечної швидкості та здійснення безпечного маневру. За таких умов обов`язку дати дорогу не існувало, оскільки не було пішоходів, відповідних ознакам, переліченим у п.18.2 ПДР, а отже, не було умов для застосування даного пункту. Все це свідчить про невірне, помилкове тлумачення співробітниками поліції, зокрема й самим відповідачем ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України.

Також в постанові немає даних пішоходів, яким нібито було створено перешкоду та небезпеку. Між тим, у відповідності до ст. 269 КУпАП така особа є потерпілим по справі, або, принаймі, у відповідності до ст. 272 КУпАП є свідком. У відповідності до ст. 256 КУпАП дані цих осіб є відомостями, які мають обов`язково, при наявності свідків та потерпілих, зазначатися у матеріалах справи (сам характер порушення ПДР, про яке йде мова, говорить про неможливість його вчинення без потерпілих та свідків). У відповідності до ст. 251 КУпАП, пояснення цих осіб є доказами по справі. Відсутність у справі не тільки пояснень, але й даних потерпілих та свідків грубо протирічить ст. 256 КУпАП та призводить до відсутності у справі передбачених законом доказів. За таких умов говорити і про доведеність правопорушення не можна. Надані позивачем пояснення патрульними інспекторами безпричинно не були взяті до уваги, і самими представниками поліції не надано доказів на підтвердження вини позивач, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису тощо. Так інспектор ОСОБА_2 попросив надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для складання Постанови, всупереч нормам ст. 251 КУпАП, підстав для проведення перевірки документів особи передбачених ч.1 ст.32 Закону України «Про національну поліцію» у інспектора не було. Інспектор патрульної поліції Крамаренко О.В. оголосив про початок розгляд справи про адміністративне правопорушення. Після вручення позивачу постанови, з винесенням якої він категорично не погодився, позивач зауважив відповідача щодо нелегітимності такого процесуального порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності, зловживанням своїми повноваженнями посадовими особами патрульного екіпажу, до складу якого і входив ОСОБА_2 . Інспектор при винесенні постанови керувався не оцінкою доказів за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, як того вимагає ст. 245 Кодексу відповідно до ст. 251 цього нормативно-правового акту, а керувався лише своїм внутрішнім переконанням без оцінки доказів. Бо при розгляді справи не були долучені свідки чи потерпілі (пішоходи), в авто позивача також перебував пасажир, який був свідком всіх подій. Пояснення позивача не були взяті до уваги. А також при безпосередньому розгляді справи позивачу не надано відео докази скоєного правопорушення. Отже, норм ст. 245, ст. 251,252 КУпАП відповідачем не дотримано взагалі. Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення. Відповідачем при розгляді справи не було надано жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, так як інспектор УПП Крамаренко О.В. упереджено розглядав справу, не встановивши всі обставини справи.

У графі 7 Постанови «До постанови додаються» повинен бути зазначений технічний пристрій, на якій здійснювавалась фото чи відеофіксація правопорушення, із зазначенням назви, серії, номера. Але в Постанові в графі 7 зазначені лише невідомі числа невідомо чого, а саме « НОМЕР_2 ». Отже «473357» - відсутній як прилад контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації в жодному нормативному акті. У постанові, відповідачем не наведено посилання на докази, якими обґрунтовується рішення, винесене останнім про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КпАП України.

Також позивач зазначає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення сама по собі не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є доказом вчинення правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення. Крім того, постанова містить чисельні фальсифікації даних можливого правопорушення, зазначеного у постанові. У Постанові зазначено місце скоєння правопорушення: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 96. Проте, як зазначалось вище за текстом, позивача зупинив екіпаж патрульної поліції після проїзду пішохідного переходу на перехресті вулиць Дружби Народів та Гвардійців Широнінців. Будинок 96 по вул. Гвардійців Широнінців зовсім на знаходиться на перехресті АДРЕСА_1 , в той день позивача взагалі не було. Щодо часу скоєння правопорушення. В Постанові зазначений час скоєння правопорушення - «18:02:35», але це також не відповідає дійсності факт. До матеріалів справи, до позову додано скриншот з даними відео, що було знято пасажиром в авто позивача на мобільний телефон в той час, коли відповідачу 1 позивач намагався пояснити про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Час початку даного відео 18 год 01 хв., а довжина відео - 2 хв. 34 сек. Тобто об 18 год 02 хв. позивач фізично ніяк не міг скоїти проїзд пішохідного переходу, бо знаходився в припаркованому транспортному засобі, яким керував, та спілкувався в цей час з інспекторами УПП. Резюмуючи: у зазначеному місці та зазначений час у постанові позивач не міг ніяким чином бути та скоїти правопорушення за п. 18.2. ПДР України.

Вважає, що у діях інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 вбачаються порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. щодо публічного і справедливого розгляду справи упродовж розумного строку, ст. 62 Конституції України щодо принципу презумпції невинуватості, ст. ст. 245, 251, 252, 268 КУпАП, що позбавило можливості скористатися у повному обсязі своїми правами Позивача, ігнорування процедури розгляду справи за ст. ст. 278, 279 КУпАП, пряме ігнорування норм ст. ст. 283, 284 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395.

10.07.2023 року від представника відповідача управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції О.Пилипенко надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник зазначив, що позов є безпідставним та необгрунтованим, тому УПП в Харківській області ДПП повністю заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС № 7105661 від 03.06.2023 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі є законною та обґрунтованою. Відповідно до пункту 18.2 ПДР на регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Згідно пункту 3 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення. 03.06.2023 приблизно о 17 год. 53 хв. на перехресті вулиці Гвардійців- Широнінців та вулиці Дружби Народів поблизу будинку 246Б по вул. Дружби Народів у місті Харкові працівниками патрульної поліції було виявлено транспортний засіб Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій якого порушив пункт 18.2 ПДР, а саме не пропустив пішоходів на регульованому пішохідному переході, що об`єктивно вказувало на ознаки вчинення водієм адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП. Тому вказаний транспортний засіб було зупинено па підставі пункту 3 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Відповідно до пункту 4 розділу Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Тому інспектор роти № 5 батальйону № 1 УПП в Харківській області Крамаренко О.В., підійшовши до водія, яким виявився позивач - ОСОБА_1 , представився, пояснив підстави застосування поліцейських превентивних заходів та повідомив про початок розгляду адміністративної справи. Позивачу в повному обсязі були роз`ясненні його права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтями 268, 287, 289, 307 та 308 КУпАП, що підтверджується особистим підписом Позивача в пункті 8 оскаржуваної постанови. Жодних клопотань позивач не заявляв. За результатом розгляду справи, згідно з вимогами статей 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, інспектор, оцінивши всі докази (Відео 1 (Фіксація правопорушення)), які були зафіксовані на відеореєстратор 70МАІ Smart Dash Cam1S (MidriveD06), інвентарний номер - 48, що встановлений в службовому автомобілі Skoda Rapid, реєстраційний номер НОМЕР_3 , встановив, що позивач 03.06.2023 о 17 год. 53 хв. на перехресті вулиці Гвардійців-ІІІиронінців та вулиці Дружби Народів поблизу будинку 246Б по вул. Дружби Народів у місті Харкові, керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив пункт 18.2 ПДР, а саме не пропустив пішоходів на регульованому пішохідному переході, що вказує на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першої статті 122 КУпАП. Тому інспектором було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7105661 за частиною першою ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.. При винесені цієї постанови, інспектор керувався положеннями ПДР, Законом України «Про дорожній рух», КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853. В постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне водієм, а тому інспектор діяв в межах своїх повноважень і не порушував норм матеріального та процесуального права.

Крім того, відповідно до рапорту інспектор зазначив, що в постанові серії ЕАС № 7105661, через технічну специфіку службових планшетних пристроїв, які самостійно визначають геолокацію місця знаходження та час, що може призводити до неточного встановлення місця та часу вчинення правопорушення, було вказано адресу місця вчинення правопорушення, м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 96, а час - 18 год. 02 хв. Тому просив вважати вірною адресу місця вчинення правопорушення перехрестя вулиці Гвардійців- Широнінців та вулиці Дружби Народів поблизу будинку 246Б по вул. Дружби Народів у місті Харкові, а час 17 год. 54 хв. В графі 7 оскаржуваної постанови інспектор зазначив ідентифікаційний номер портативного відеореєстратора відповідно до вимог частини третьої статті 283 КУпАП. Лист Департаменту патрульної поліції «Про надання переліку технічних засобів, що використовуються для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху» від 10.08.2020 № 808зі/41/35/05-2020 не є актуальним, оскільки датується 2020 роком. Отже, аргументи зазначені позивачем у позовній заяві, за своєю суттю спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності та не спростовують його вини.

10.07.2023 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначив, що постанова поліцейського про порушення водієм ПДР повинна в обов`язковому порядку містити посилання на технічні засобі, якими здійснювався відеозапис. У випадку, якщо поліцейський не вказав такий технічний засіб у постанові, то відеозапис є недопустимим доказом вини водія і на ньому не може грунтуватись обвинувачення водія. У відзиві на позовну заяву відповідач 2 посилається на запис з відеореєстратора службового автомобіля, проте цей доказ (як технічний пристрій) не вказаний в оскаржуваній постанові ЕАС № 7105661.У разі відсутності в постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, Розпорядженням Харківської обласної військової адміністрації від 21.03.2022 №14В «Про заборону використання відеореєстраторів та інших пристроїв для фото- і відеофіксації на території Харківської області» «...заборонено з 21 березня на період дії правового режиму воєнного стану на території Харківської області використання відеореєстраторів та інших пристроїв для фото- і відеофіксації під час використання автомобільного та мототранспорту для фото- і відеозйомки доріг загального призначення...» Отже, посилання відповідача 2 на запис з використанням відеореєстратора на автомобілі, використання якого заборонено, є посиланням поза законом та не може бути допустимим доказом правопорушення. В графі 7 оскаржуваної постанови зазначені деякі цифри. За твердженням Відповідача 2 ці цифри - ідентифікаційний номер портативного відеореєстратора, але знов-таки не зазначено, який саме портативний реєстратор використовувався, назва, модель тощо. Це робить неможливим пересвідчитись, чи пристрій доданий до переліку технічних засобів, що використовуються для виявлення та фіксування порушень ПДР, не можливо перевірити чи сертифікований такий пристрій. І до самого запису відео на портативному реєстраторі є багато заперечень та зауважень. Цей запис не тільки не відображає відомостей про вчинення правопорушення, та навіть не містить процесуальної послідовності винесення оскаржуваної постанови. На Відео 2 відсутнє повідомлення про проведення зйомки на нагрудну камеру, що є грубим процесуальним порушенням поліцейського. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статей 72 -74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Представником Відповідача 2 не надано будь яких інших доказів (пояснень свідків тощо), які б дійсно підтверджували вчинення Позивачем адміністративного правопорушення.

Щодо місця та часу вчинення правопорушення. Відповідач 2 виправдовує невірні дані щодо часу та місця правопорушення «технічною специфікою службових планшетних пристроїв», і в підтвердження цього надає рапорт Відповідача 1. Але це зовсім не аргумент. Виходить, що Відповідач 1 використовував умисно пристрій, якій працює некоректно, невірно, несправно. Тобто умисне винесення завчасно з порушенням закони постанови, за аргументацією Відповідача 2, можно списати на «специфіку службових планшетних пристроїв» на підставі рапорту співробітника поліції. Оскаржувана постанова винесена, спираючись на суб`єктивну думку патрульних поліцейських, зокрема і Відповідача 1. Це наглядно вбачається на Відео 2 (таймер 17:59:50), де поліцейський ОСОБА_2 та інші члени патрульного екіпажу відкрито висловлюють свою суб`єктивну думку і стверджують, що мають на це право, наданим ЗУ «Про національну поліцію». Це грубе порушення посадовою особою службових повноважень та зловживання владним становищем. Замість наданого законом повноваження оцінювати докази на власний розсуд, працівники вирішили можливим вирішувати справу на власний розсуд. З Відео 2 вбачається, що при зупинці авто, Відповідач 1 навіть і не знав, чи є достовірні відео докази порушення ПДР. При перегляді відео з відеореестратора ОСОБА_2 промовив твердження позивача, що трактовки порушення п. 18.2 ПДР (що може бути дійсною умовою порушення), підтвердив, що ніякої перешкоди водій пішоходам не створював. Як слідство, суб`єктивно, не маючи допустимих доказів, без жодних правових підстав за ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» (а не на підставі даної статті, як стверджує Відповідач 2, зупинив транспортний засіб, спираючись на власну неприязнь та посадове свавілля, виніс оскаржувану постанову.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити із зазначених підстав, також зазначив, що процесуальні права, якими він мав користуватись при розгляді справи, йому не були роз`яснені, докази вчинення ним правопорушення наданні не були. В подальшому позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову (відзиву) та заяви про розгляд справи без його участі не надав.

Представник відповідача УПП в Харківській області ДПП в судовому засіданні проти позову заперечувала, із підстав зазначених у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову. В подальшому в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, просила про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин суд вважає можливим розгляд справи у відсутності позивача, відповідача, за наявними матеріалами, та ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.06.2023 року інспектором рота 5 батальйону 1 УПП в Харківській області рядовим поліції Крамаренком О.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.

Згідно змісту оскаржуваної постанови, при розгляді вказаної справи інспектором встановлено, що 03.06.2023 18:02:35 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf, державний номер НОМЕР_1 в м. Харків, вул. Гвардійців Широнівців, 96, водій не пропустив пішоходів на регульованому пішохідному переході, чим порушив п. 18.2. ПДР - водій не пропустив пішоходів, які не закінчили перехід проїзної частини відповідного напрямку руху, на регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух ТЗ», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно пояснень позивача, він є власником транспортного засобу марки Volkswagen Golf, державний номер НОМЕР_1 . 03.06.2023 р. він правопорушення не вчиняв, оскільки перетинав перехрестя на зелене світло світлофору, на пішохідному перехресті пішоходів не було, він бачив, як пішоходи йшли вздовж дороги, про ці обставини він повідомив відповідача, але на його пояснення відповідач не відреагував та виніс постанову.

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність водія, зокрема, за зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України від 02.07.2015 року «Про національну поліцію» (далі - Закон) визначено, що поліція відповідно до покладених не неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Нормами п.8 ч.1 ст.23 Закону визначено, що у випадках, визначених Законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з нормами ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення ПДР, у тому числі, передбачені частиною 1 статті 122. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП оспорювання особою допущеного порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не покладає на уповноважену особу обов`язку зі складення протоколу про таке правопорушення.

Разом з цим, суд зазначає, що згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з приписами ч.1 ст. 72 та ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Аналогічні висновки містять постанови Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі №524/1113/17, від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити:найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;дату розгляду справи;відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;опис обставин, установлених під час розгляду справи;зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);розмір штрафу та порядок його сплати;правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу.

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.Копія постанови вручається під розписку.

В оскаржуваній постанові стоїть підпис позивач, що підтверджує факт її отримання та не є визнанням фактів, у ній викладених. Позивач в судовому засіданні оспорював вчинення адміністративного правопорушення та посилався на порушення процессу розгляду справи, а саме не надання йому доказів в підтвердження вчинення правопорушення та не роз`яснення йому його процесуальних прав.

Відповідачем в порушення ст. 283 КУпАП в постанові не вірно зазначено місце вчинення правопорушення, час його вчинення, що не оспорювалось відповідачем, а також не зазначений технічний засіб, яким здійснено відеозапис. А на оглянутому в судовому засіданні відеозаписі, зробленого на невідомому технічному засобі, не зафіксовано роз`яснення процесуальних прав позивачу, надання доказів в підтвердження правопорушення та процес розгляду справи.

Суд зазначає, що сам факт складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачі не надали належних та допустимих доказів в обґрунтування винесеної постанови, а тому постанова підлягає скасуванню.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем всупереч вимог ч.2ст.77, п.1ч.4 ст.162 КАС не доведено, шляхом надання суду належних та допустимих доказів, наявність події та складу адміністративного правопорушення в діях позивача, тобто не доведено правомірність оскаржуваної Постанови.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до постанови Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.04.2020 у справі № 337/346/17 (К/9901/22443/18) зазначив, що повноваження вирішувати питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належать виключно органу (посадовій особі), що уповноважені розглядати такі справи. Адміністративний суд не може підміняти такий орган (посадову особу), та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу (посадової особи).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у порядку ст.139 КАС України стягує судові витрати з відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.77, 78, 123, 139, 243-245, 268-272, 286, 292-295 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти №5 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Крамаренко Олексія Віталійовича, Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 7105661 від 03.06.2023, згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - І.В.Ульяніч