Справа № 280/6398/23
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року Справа № 280/6398/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ»

до Запорізької митниці

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» (далі позивач) до Запорізької митниці (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA112080/2023/000019/2 від 09.08.2023 та № UA112080/2023/000020/2 від 10.08.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем було придбано та ввезено на митну територію Україну партію поліалюмінію хлориду, який надійшов у двох контейнерах. При проведенні перевірки документів до митного оформлення, які були надані у підтвердження заявленої митної вартості, відповідачем виявлені певні розбіжності: надано документи на транспортно-експедиційне обслуговування з іншим перевізником; довідка з транспортних витрат не містить посилання на договір, виставлені рахунки за здійснення перевезення, заяви до договору на виконання кожного перевезення; не надано документів на підтвердження розрахунків з експедитором; не надано документів між експедитором та перевізником, які б містили інформацію про вартість перевезення; не надано прайс-лист. Водночас представник позивача вказує, що такі зауваження митного органу не стосуються відомостей, що підтверджують числові значення оцінюваного товару, а також не впливають на правильність визначення митної вартості. Вказує, що митним органом не виявлено жодної з підстав, яка відповідно до статті 53 Митного кодексу України дозволяє вимагати додаткові документи і відмовляти у визначенні митної вартості за ціною договору. Більш того, зазначає, що митним органом не спростовано та не надано належних доказів неможливості застосування для визначення митної вартості основного методу, а також необґрунтовано застосовано до визначення митної вартості другорядний метод. На підставі викладеного позивач вважає винесені відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою від 15.08.2023 суд відкрив провадження у даній справі, призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

Заперечення проти позовних вимог викладені у відзиві на позовну заяву від 28.08.2023 (вх.№37106). Мотивуючи правомірність прийнятих рішень, відповідачем зазначено, що під час подання електронної митної декларації для підтвердження митної вартості товарів декларантом не було надано належних та у повному обсязі документів на виконання вимог Митного кодексу України. Так, позивачем при митному оформленні надано документи на транспортно-експедиційне обслуговування, які стосуються іншого перевізника; довідка з транспортних витрат не містить посилання на договір, виставлені рахунки за здійснення перевезення, заяви до договору на виконання кожного перевезення; не надано документів на підтвердження розрахунків з експедитором; не надано документів між експедитором та перевізником, які б містили інформацію про вартість перевезення; не надано прайс-лист. Представник відповідача зауважив, що надані документи не містили усіх відомостей для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів, що обумовило необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості. Зазначено, що декларантом після надання додаткових документів наявні розбіжності не скасовані, що стало підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. З наведених підстав, відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою від 01.09.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання представника Запорізької митниці про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи.

07.09.2023 до суду надійшла відповідь на відзив (вх.№39395), в якій представник позивача не погоджується з доводами представника митного органу, зазначеними у відзиві. Вказує, що у поданих митниці документах наявні всі відомості у кількісному виразі, відтак у контролюючого органу була можливість обчислити митну вартість. Крім того, зазначає, що відомості щодо ціни, яка була фактична сплачена за товари, наявні у платіжній інструкції № 4 від 22.05.2023. Звертає увагу, що на момент прийняття оскаржуваних рішень набрало законної сили рішення суду, у зв`язку з чим у митниці була наявна інформація щодо продажу на експорт в Україну подібного товару за ціною нижчою, ніж за митною декларацією від 28.06.2022 №UA112080/2022/006692. Разом з відповіддю на відзив представником позивача подано докази понесення витрат на правничу допомогу.

12.09.2023 надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх.№ 40319), в яких митниця не погоджується з вказаним у відповіді на відзив та вважає, що викладені в ній доводи є необґрунтованими та безпідставними. Зауважує, що в електронних повідомленнях (графа 33 оскаржуваних рішень) чітко зазначено обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано. Митницею досить повно та обґрунтовано зазначено: про сформування АСАУР (Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками) форми митного контролю щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів; про норми МКУ відповідно до яких декларант зобов`язаний подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних; про виявлені розбіжності та зауваження в наданих до митного оформлення документах; про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість та обраний метод її визначення. Звертає увагу, що під час подання ЕМД для підтвердження митної вартості товарів декларантом не було надано належних та у повному обсязі документів на виконання вимог статті 53 МКУ. Надані документи не містили усіх відомостей для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів. Крім того, висловлює заперечення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, звертабчи увагу на необґрунтованості, невиправданості таких витрат, їх штучному завищенні та непідтвердженні витрат належними й допустимими доказами.

14.09.2023 судом отримано (вх.№40821) клопотання про надання додаткових доказів підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу.

15.09.2023 від представника відповідача надійшли заперечення проти клопотання від 14.09.2023 у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи окремого клопотання представника позивача на про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Так, представник митниці вказує, що у прохальній частині заявлено лише вимоги щодо скасування рішень про коригування митної вартості, а наміру про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу, тобто про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не заявлялось. З наданого представником позивача рахунку не вбачається, що зазначені послуги адвоката надавались саме за цією судовою справою, на підставі якого договору виставлено даний рахунок та в чому саме полягали начебто надані правничі послуги.

Після відкриття провадження у справі судом встановлено, що позовна заява подана з порушенням вимог КАС України, у зв`язку із чим ухвалою суду від 25.09.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків строком 5 днів від дня одержання ухвали суду. У встановлений строк позивачем недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою від 05.10.2023 суд продовжив розгляд справи № 280/6398/23.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Між позивачем, як покупцем та компанією WEIFANG JS TRADING CO.,LTD (Китай) було укладено Контракт № 20411/IM від 10.03.2020 на придбання «POLYALUMINIUN CHLORIDE APPEARANCE: POWDER; TYPE: MJ-02 /Поліалюміній хлорид» в кількості та у вартості, що визначаються специфікаціями та додатками до цього Контракту (а.с.27-29). Згідно Інвойсу постачальника від 25.05.2023 № JS23052502 товар постачався за ціною 0,340 дол.США за кілограм товару відповідно, на умовах FOB Циндао, Китай (а.с.62 зворотній бік).

На підставі вищевказаного Контракту та відповідно до додатку 5 від 16.05.2023 до Контракту було придбано та ввезено на митну територію України «POLYALUMINIUN CHLORIDE APPEARANCE: POWDER; TYPE: MJ-02 /Поліалюміній хлорид» у кількості 36 000,00 кг (а.с.29).

Для здійснення митного оформлення товару 09.08.2023 позивачем через електронну систему до Запорізької митниці було подано митну декларацію (далі - МД) по формі МД-6, якій присвоєно номер № 23UA36U0. У графі 43 МД (метод визначення вартості) позивачем зазначено метод визначення митної вартості за основним (першим) методом, передбаченим статтею 58 Митного кодексу України (а.с.24).

При проведенні перевірки документів, які надані у підтвердження заявленої митної вартості товарів, Запорізькою митницею виявлено розбіжності. Декларанту надіслано електронне повідомлення та запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість та обраний метод її визначення, а саме: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації крайїни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У зв`язку з відсутністю витребуваних додаткових документів у визначений строк, представник позивача відмовився їх надати; просив завершити митне оформлення декларації (а.с.25).

За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 09.08.2023 № UA112080/2023/000019/2 (а.с.8).

Крім того, 10.08.2023 позивачем до митного оформлення товару «POLYALUMINIUN CHLORIDE APPEARANCE: POWDER; TYPE: MJ-02 /Поліалюміній хлорид» було надіслано засобами електронного зв`язку митну декларацію (далі - МД), який присвоєно №23UA78U6. У графі 43 МД позивачем зазначено метод визначення митної вартості за основним (першим) методом, передбаченим статтею 58 Митного кодексу України.

При проведенні перевірки документів, які надані у підтвердження заявленої митної вартості товарів, Запорізькою митницею виявлено розбіжності.

Декларанту надіслано електронне повідомлення та запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість та обраний метод її визначення, а саме: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації крайїни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У зв`язку з відсутністю витребуваних додаткових документів у визначений строк, представник позивача відмовився їх надати; просив завершити митне оформлення декларації (а.с.22).

За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів посадовою особою відділу контролю митної вартості було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 10.08.2023 № UА112080/2023/000020/2 із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості № 2г (резервного) у відповідності з вимогами статті 64 Митного кодексу України (а.с.9).

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття оскаржуваних рішень, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, Митного кодексу України (далі МК України), інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 МК України, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно з пунктами 23 та 24 частини першої статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до частини 1 та 2 статті 51 МК України.

Так, частинами першою-третьою статті 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами першою-другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина перша статті 64 «Резервний метод» МК України).

Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За змістом частин першої третьої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини п`ята, шоста статті 53 МК України).

Згідно із частинами першою третьою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності (постанова Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 826/3120/16, від 14.11.2019 у справі № 814/264/16 тощо).

Під час здійснення відповідачем контролю правильності визначення митної вартості товарів у митній декларації № 23UA36U0 та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом, митним органом виявлено наступне:

1. Згідно відомостей CMR від 03.08.2023 № P009082 перевізником партії товару є ТОВ «ЮГКОМ» (25487724), також зазначена третя особа, що відноситься до перевезення, SOLUTION, Sp.z o.o., Gdansk. Натомість декларантом надано документи на транспортно-експедиційне обслуговування між ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» та ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН Україна» (44703904), а саме: довідка з транспортних витрат від 04.08.2023 № KL009082 та Договір транспортно-експедиторського обслуговування від 23.05.2023 № ТЕО34155997. Документи, які б підтверджували зв`язки між виконавцями перевезення, до митного оформлення не надані.

2. Довідка з транспортних витрат від 04.08.2023 № KL009082 не містить посилання ні на договір транспортно-експедиторського обслуговування, ні на виставлені рахунки за здійснення перевезення, ні на заявки до Договору на виконання кожного перевезення. Хоча такі документи передбачені Договором транспортно-експедиторського обслуговування від 23.05.2023 № ТЕО34155997 (п.п. 1.2 та 3.1.10), та до митного оформлення не надані.

3. Відповідно до п. 4.1 Договіру транспортно-експедиторського обслуговування від 23.05.2023 № ТЕО34155997 розрахунки здійснюються на умовах 100% передоплати відповідно до виставлених Експедитором рахунків шляхом безготівкового переказу з рахунку Клієнта на рахунок Експедитора протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту надіслання рахунку електронною поштою. До митного оформлення такі документи не надані.

4. До митного оформлення не надані документи між Експедитором та морським/авто перевізником та які б містили інформацію про вартість перевезення, навантаження/перевантаження тощо, що є складовими митної вартості товарів.

Щодо першої розбіжності в особі перевізника суд зазначає, що відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Митного кодексу України транспортні (перевізні) документи є обов`язковими документами на підтвердження заявленої митної вартості товару, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Частиною десятою статті 58 МК України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Позивач визнає, що до митного оформлення були подані документи щодо особи перевізника, який не мав відношення до перевезення оцінюваного товару.

Суд зазначає, що зі змісту довідки з транспортних витрат від 04.08.2023 вих.KL009082 встановлено, що надані послуги стосувалися морського перевезення за межами території України від місця завантаження до місця ввозу на митну територію України Ягодин (Україна).

Аналіз наданого до митного оформлення Договору на транспортно-експедиторське обслуговування від 23.05.2023 № ТЕО34155997, укладеного між позивачем (клієнт) та TOB «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА» (експедитор) також свідчить про те, що предметом договору є виконання та організація комплексу послуг, які не обмежуються митною територією України.

Надані до митного оформлення документи свідчать про те, що поставка здійснювалась на умовах FOB Циндао, Китай.

Відповідно до умов поставки FOB (… named port of shipment) англ. Free On Board, або Франко борт (… назва порту відвантаження) за правилами Інкотермс 2010, продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміна FOB на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту. Цей термін застосовується тільки під час перевезення товару морським чи внутрішнім водним транспортом.

Отже, транспортні витрати від порту Циндао, Китай до місця перевезення на митну територію України додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Наведене вище дозволяє дійти висновку, що допущена позивачем помилка в особі перевізника щодо надання до митного оформлення договору на транспортно-експедиційне обслуговування та довідки про вартість перевезення, які не мають відношення до даних товаротранспортної накладної щодо перевізника товару, дозволяла митному органу перевірити факт понесення транспортних витрат у заявленому позивачем розмірі від заявленого перевізника, а тому сумніви митниці були не обґрунтованими.

Щодо інших зауважень митного органу суд вказує, що такі не стосуються відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, не впливають на правильність визначення митної вартості.

Заявка не визначена частиною другою статті 53 МК України в якості документа, який підтверджує митну вартість товарів. Договірні відносини між перевізником та імпортером декларантом відсутні.

Верховний Суд у постанові від 10.11.2020 по справі №280/1853/19 зазначив, що довідка про транспортні витрати є допустимим доказом підтвердження витрат на перевезення товарів.Відтак, заявка не є доказом підтвердження витрат на перевезення товарів.

Водночас недоліки транспортної документації, як ті, що зазначені вище, не можуть ставити під сумнів числові значення складових митної вартості товару, вказаного позивачем у митній декларації, та не свідчать про те, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити вартість товару за основним методом.

Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а тих, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Крім того, під час здійснення відповідачем контролю правильності визначення митної вартості товарів у митній декларації №23UA78U6 виявлено наступне:

1. Згідно відомостей CMR від 03.08.2023 № 1144 перевізником парті товару є «MBI TRANS» LLC(32799001) м.Київ, Україна. Натомість декларантом надано документи на транспортно-експедиційне обслуговування ТОВ «Глобал оушен лінк» 21) м.Одеса Україна 03904), а саме: довідка з транспортних витрат б/н (авто) від 03.08.2023. Документи, які б підтверджували зв`язки між виконавцями перевезення, до митного оформлення не надані.

2. В проформі інвойс від 16.05.2023 № 20230516 йдеться про перелік документів, серед яких, зокрема, наявний підписаний прайс-лист. Зазначений документ до митного оформлення не надано.

Щодо першого зауваження суд зазначає, що довідка з транспортних витрат від 04.08.2023 вих.KL009082 є документом, який містить відомості про вартість перевезення товару.

Також суд зауважує, що прайс-лист відсутній у переліку документів, які підтверджують митну вартість товару (частина друга статті 53 МК України), тому його подання на підтвердження митної вартості не є обов`язковим. Крім того, прайс-лист жодним чином не впливає на ціну товару, якщо остання зазначається у спеціальних для цього документах. Прайс-лист за своїм призначенням є способом розповсюдження продавцем інформації про товар та не впливає на числові показники митної вартості товару.

Слід наголосити, що відсутність документів не визначених частиною другою статті 53 Митного кодексу України, не може бути підставою вимагати додаткові документи і відмовляти у визначенні митної вартості за ціною договору.

Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 по справі № 1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи, на думку контролюючого органу не підтверджували вартості, так як не містили всіх відомостей щодо складових вартості імпортованого товару, суд відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, які були надані відповідачу під час проведення митних процедур.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у відповідача були відсутні підстави для витребування додаткових документів у декларанта.

Також декларанта додатково було повідомлено, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» до документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Жоден з вищезазначених документів для підтвердження витрат на транспортування не подано.

На виконання вимог частини шостої статті 53 МК України декларанту було повідомлено про можливість за власним бажанням подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

Разом з тим, з наявністю у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим митниця може витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі можливі документи, передбачені у статті 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Суд зауважує, що витребовуючи весь перелік додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, передбачений частиною третьою статті 53 МК України, митний орган не обґрунтував, яким чином кожен з витребуваних документів може усунути розбіжність або підтвердити заявлену митну вартість товару.

Разом з тим, визначена декларантом митна вартість, а саме товар ціною 6120 дол.США (0,340 дол.США/кг у кількості 18 000 кг по кожній декларації), а також витрати на його транспортування, підтверджується наданими інвойсом, контрактом № 20411/IM від 10.03.2020, довідками про транспортні витрати (від 03.08.2023, від 04.08.2023 вих.KL009082).

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

В той же час частиною шостою зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин першої та другої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина дваннадцята статті 264 МК України).

У відповідності до частини п`ятої статті 55 МК України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.

Також згідно з частиною четвертою статті 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Як зазначено митницею, що застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) неможливо у зв`язку з тим, що декларантом або уповноваженою ним особою не подано документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до оскаржуваних рішень, рівень митної вартості подібних товарів у максимально наближений до митного оформлення час є більшим і становить: по товару - 1,27 дол. США/кілограм (МД від 28.06.2022 №UA112080/2022/006692).

Суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартостіта не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також необхідно врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також Інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 21.02.2018 у справі № 820/17417/14 та від 04.09.2018 у справі №818/1186/17.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у Постанові від 27.07.2018 по справі № 809/1174/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Між тим, як вбачається з рішень про коригування митної вартості товарів, у них зазначено лише про наявність у митниці інформації щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Так, у рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.

Відтак, суд відхиляє посилання митниці на відомості щодо іншої вартості подібних товарів, оскільки самі по собі такі відомості не є достатньою підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості за умови відсутності сумнівів у достовірності наданих декларантом документів та їх повноти.

Пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На думку суду, позивачем було надано для митного оформлення імпортованого товару необхідні документи, які ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товарів. В свою чергу, відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про наявність у поданих позивачем до митного оформлення документах розбіжностей чи ознак підробки, а також не доведено, що подані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів або не містять відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Наведені зауваження, що викладені відповідачем у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, суд вважає помилковими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару, не вказують на наявність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.

У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинною митною декларацією документів та наведених в ній відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами першою та другою статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині шостій статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини третьох статті 57 та частини третьої статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

Таким чином, позивачем було надано для митного оформлення імпортованого товару всі необхідні документи, які ідентифікують оцінюваний товар. Надані документи не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товарів.

Відтак, рішення Запорізької митниці про коригування митної вартості товарів № UA112080/2023/000019/2 від 09.08.2023 та № UA112080/2023/000020/2 від 10.08.2023 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Крім того, представником позивача у позовній заяві заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Вирішуючи заявлене клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За приписами частини третьої статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вказаних вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз змісту вищевказаних норм дозволяє дійти висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, усі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору з огляду на такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку, за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру. При вирішенні цього питання, суд враховує й правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (№11-562ас18) про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У справі «Est/West Alliance Limited» проти України» (заява №19336/04; рішення від 02.06.2014) Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 18.01.2022 у справі № 915/1473/20, від 18.01.2022 у справі № 910/2679/21, від 12.01.2022 у справі № 918/548/21.

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано:

- договір про надання професійної правничої допомоги від 10.08.2023 між адвокатом Биковим С.А. і Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ»;

- акт виконаних робіт по договору про надання професійної правниої допомоги від 06.09.2023;

- акт виконаних робіт по договору про надання професійної правниої допомоги від 14.09.2023;

- рахунок № 199 від 06.09.2023, за яким послуга надання професійної правничої допомоги становить 17 446,00 грн;

- рахунок № 2011 від 14.09.2023 за яким послуга надання професійної правничої допомоги становить 4026,00 грн.

За змістом договору про надання професійної правниої допомоги від 06.09.2023 замовник (ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» в особі фінансового директора Лаушкіної Л.К.) доручає, а адвокат (Биков С.А.) приймає на себе зобов`язання щодо надання професійної правничої допомоги замовнку щодо рішень про коригування митної вартості товарів № UA112080/2023/000019/2 від 09.08.2023 та № UA112080/2023/000020/2 від 10.08.2023 і відшкодування завданої шкоди. У перелік послуг, що надаються адвокатом входить: консультації з правових питань, складання та оформлення документів правового характеру: позовних заяв, відзивів, відповідей на відзив, клопотань, апеляційних та касаційних скарг, мирових угод і інших процесуальних документів в інтересах замовника.

Відповідно до акту виконаних робіт від 06.09.2023 (підписаний замовником ОСОБА_1 заступником директора ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» та ОСОБА_2 ) проведена наступна робота: складання позовної заяви 5 год. х 1342,00 грн = 6710,00 грн; ознайомлення з відзивом та здійснення співставлення зазначених у відзиві подій з фактичними обставинами 3 год. х 1342,00 грн = 4026,00 грн; складання відповіді на відзив 5 год. х 1342,00 грн = 6710,00 грн.

У відповідності до акту виконаних робіт від 14.09.2023 (підписаний замовником ОСОБА_1 заступником директора ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» та ОСОБА_2 ) проведена наступна робота: адвокат ознайомився із запереченнями на відповідь на відзив та здійснив співставлення зазначених у відзиві подій з фактичними обставинами 2 год. х 1342,00 грн = 2684,00 грн; адвокат узгодив правову позицію з замовником, що недоцільно реагувати на заперечення на відповідь на відзив (консультаційний характер) 1 год. х 1342,00 грн = 1342,00 грн. Вартість робіт складає 4026,00 грн.

Разом з тим, суд звертає увагу, що хоча в матеріалах справи і наявний договір про надання професійної правничої допомоги адвокатом Биковим С.А., всі процесуальні документи (позовна заява, заява про усунення недоліків, відповідь на відзив, клопотання про надання доказів витрат на правову допомогу, заява про виконання ухвали суду) підписані представником позивача Волтером О.В., відтак суд погоджується з доводами представника відповідача в частині відсутності доказів щодо складання вказаних процесуальних документів або вчинення будь-яких дій безпосередньо адвокатом Биковим С.А.

Таким чином, підстави для стягнення витрат на правничу допомогу відсутні з огляду на недоведеність та необґрунтованість.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 294,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1353 від 27.09.2023. За таких обставин, відповідно до вимог статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 4 294,40 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб`єкта владних повноважень, яким прийнято оскаржувані рішення.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA112080/2023/000019/2 від 09.08.2023 та № UA112080/2023/000020/2 від 10.08.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» судовий збір у розмірі 4294,40 грн (чотири тисячі двісті дев`яносто чотири гривнi 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ», місцезнаходження: 69034, м.Запоріжжя, вул.Цимлянська, 29-а; .

Відповідач - Запорізька митниця, місцезнаходження: вул.Сергія Синенка, буд.12, м.Запоріжжя, 69041; .

Рішення складено у повному обсязі та підписано 19.10.2023.

Суддя К.В. Мінаєва