Справа № 260/1658/23
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2023 року м. Ужгород№ 260/1658/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 , Військової частини № НОМЕР_2 , Військової частини № НОМЕР_3 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неповного нарахування та не виплати повної додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000,00 грн., починаючи з серпня 2022 року по лютий 2023 року пропорційно дням участі у бойових діях військовослужбовцю Державної прикордонної служби ОСОБА_1 , та зобов`язати зробити виплати грошового забезпечення, які не отримав позивач.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він проходив військову службу у Луганському та Сумському прикордонних загонах та приймає безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії в межах Сумської області. Однак всупереч постанові Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 додаткову винагороду у повному розмірі пропорційно часу його участі у бойових діях у спірний період не отримував. Таку бездіяльність відповідачів вважає протиправною та такою, що порушує його права, які підлягають захисту в судовому порядку.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 до участі у справі в якості співвідповідачів було залучено Військову частину НОМЕР_2 та Військову частину НОМЕР_3 .

18 серпня 2023 року Військова частина НОМЕР_2 подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого проти задоволення позовних вимог заперечила. Так, зазначила, що позивач з 14 січня 2023 року був зарахований до складу Військової частини НОМЕР_2 та за період з січня по квітень 2023 року отримував в повному обсязі додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн з урахуванням фактичного часу виконання обов`язків військової служби в незалежності від виконання ним бойових завдань, пов`язаних із безпосередньою участю у бойових діях чи зіткнення з противником. Разом з тим, вважає, що у військової частини відсутні підстави для виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 70000,00 грн. з огляду на те, що Військовій частині НОМЕР_2 не відомі факти безпосередньої участі позивача у бойових діях за період з серпня 2022 року по 14 січня 2023 року. Окрім того, звернула увагу суду на те, що починаючи з січня 2023 року Сумська область згідно з наказами Головнокомандувача Збройних Сил України не включена до районів ведення бойових дій, а отже відсутня обов`язкова умова для виплати спірної додаткової винагороди.

22 серпня 2023 року Військова частина НОМЕР_1 подала через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» додаткові пояснення у справі, в яких наголосила, що Військова частина НОМЕР_3 знаходиться тільки на казначейському обслуговуванні Військової частини НОМЕР_1 в сфері розрахунково-касового обслуговування та забезпечення контролю використання коштів, в тому числі, за КЕКВ 2110 «Оплата праці». Отже, Військова частина НОМЕР_1 жодних нарахувань щодо ОСОБА_1 не здійснювала.

05 вересня 2023 року Військова частина НОМЕР_3 надіслала через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому із заявленими позовними вимогами не погоджується. Зазначила, що позивач проходить службу в лавах Державної прикордонної служби України та протягом оскаржуваного періоду перебував в оперативному підпорядкуванні начальника НОМЕР_4 прикордонного загону та постійно виконує обов`язки військової служби, з огляду на що у спірному періоду отримував у повному обсязі додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн. Стосовно спірної додаткової винагороди у розмірі 70000,00 грн. зазначає, що наказами Адміністрації Державної прикордонної служби України встановлено конкретний перелік заходів, у разі участі в яких військовослужбовець отримує право на виплату такої винагороди. При цьому участь у таких повинна бути документально підтвердженою. Інформація про участь військовослужбовця, відрядженого до інших підрозділів Держприкордонслужби, у заходах щомісяця подається начальнику органу Держприкордонслужби, у складі якої перебуває такий військовослужбовець. На підставі таких відомостей відбувається нарахування додаткової винагороди у розмірі 70000,00 грн пропорційно часу виконання завдань. Однак у спірному періоду відомості щодо ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_3 не надходили, тому підстав для виплати спірної додаткової винагороди у підвищеному розмірі не було. Вважає, що один тільки факт віднесення Сумської області до району ведення бойових дій за період серпень грудень 2022 року не надає право на отримання додаткової винагороди в розмірі 70000,00 грн. щомісячно, оскільки доказів ведення бойових дій в такій не надано. Окрім того, звернув увагу суду на те, що наразі фінансове забезпечення потреб Військової частини НОМЕР_3 за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» для виконання рішень суду здійснюються військовою частиною самостійно.

09 жовтня 2023 року Військова частина НОМЕР_2 надіслала до суду додаткові пояснення у справі, в яких вкотре наголосила про відсутність в загону будь-якої інформації та підтверджуючих документів безпосередньої участі позивача у бойових діях за період з серпня 2022 року по січень 2023 року. Стверджує, що під час перебування в оперативному підпорядкуванні НОМЕР_4 прикордонного загону ОСОБА_1 був задіяних виключно в інженерних роботах по облаштуванню позицій різних підрозділів загону на території Сумської області. При цьому зазначає, що основними завданнями НОМЕР_4 прикордонного загону було визначено забезпечення національних інтересів на державному кордоні та підтримання правового режиму воєнного стану.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що головний сержант ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) являється військовослужбовцем Державної прикордонної служби України.

Так, наказом начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (далі Військова частина НОМЕР_3 ) №1893-ВВ від 11.07.2022 головного сержанта ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії номера обслуги 2 зенітно-артилерійської секції ракетно-артилерійського відділення застави вогневої підтримки прикордонної комендатури, на підставі розпорядження голови Державної прикордонної служби України від 21.06.2022 №Ш/25-1293-Е з 10 липня 2022 року було відряджено до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

В подальшому наказом начальника НОМЕР_6 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №250-ВВ від 03.08.2022 головний сержант ОСОБА_1 , військовослужбовець відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_5 прикордонного загону, з 04 серпня 2022 року направлений у службове відрядження до 5 прикордонного загону м. Суми з метою проведення інженерних робіт.

Судом встановлено, що у період перебування ОСОБА_1 в оперативному підпорядкуванні НОМЕР_4 прикордонного загону (далі Військова частина НОМЕР_2 ) такому на підставі наказів начальника Військової частини НОМЕР_3 щомісячно виплачувалася передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 додаткова винагорода у розмірі 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць, поряд з цим додаткова винагорода в розмірі 70000,00 грн. не виплачувалася.

У зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів, оголошених наказом №83 ДСК від 19.08.2022, наказом начальника Військової частини НОМЕР_3 №3783-ОС від 14.11.2022 головного сержанта ОСОБА_1 з 14 листопада 2022 року зараховано у розпорядження начальника Військової частини НОМЕР_3 , звільнивши з посади інспектора прикордонної служби 3 категорії номера обслуги 2 зенітно-артилерійської секції ракетно-артилерійського відділення застави вогневої підтримки прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Наказом начальника Військової частини НОМЕР_3 №19-ОС від 12.01.2023 головного сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, як такого, що вибуває для подальшого проходження служби в розпорядження начальника Військової частини НОМЕР_2 .

Наказом начальника Військової частини НОМЕР_2 №22-ОС від 14.01.2023 головного сержанта ОСОБА_1 з 14 січня 2023 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення Військової частини НОМЕР_2 , та призначено на посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії начальника групи переносних зенітно-ракетних комплексів (оператором ПЗРК) відділення вогневої підтримки другої прикордонної застави (з місцем дислокації н.п. Славгород) першої прикордонної комендатури (з місцем дислокації н.п. Краснопілля).

Як вбачається з долучених Військовою частиною НОМЕР_2 розрахункових листів за лютий 2023 року ОСОБА_1 було виплачено додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн. пропорційно часу служби у Військовій частині НОМЕР_2 за січень 2023 року. Поряд з цим відомості щодо виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 70000,00 грн. відсутні.

Вважаючи бездіяльність відповідачів щодо невиплати передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 додаткової винагороди у повному розмірі протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стосовно сумнівів відповідачів у територіальній підсудності даної адміністративної справи Закарпатському окружному адміністративному суду суд зазначає наступне.

Нормами ч. 1 ст. 25 КАС України передбачено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Звернувшись до Закарпатського окружного адміністративного суду з даним позовом ОСОБА_1 в якості відповідача зазначив Військову частину НОМЕР_1 , що розташована в м. Мукачево Закарпатської області, тобто в межах територіальної юрисдикції Закарпатського окружного адміністративного суду.

Відповідач, в розумінні п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України, є суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Так, обґрунтовуючи заявлені до військової частини НОМЕР_7 позовні вимоги, ОСОБА_1 вважає, що саме така військова частина зобов`язана виплатити спірну додаткову винагороду, оскільки, відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 26.04.2022, здійснює фінансова забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 , де він проходив військову службу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Виходячи з системного аналізу положень статті 48 КАС України, необхідною умовою заміни неналежного відповідача є згода особи, яка звернулась із позовною заявою до суду.

Враховуючи незгоду позивача із заміною відповідача - військової частини НОМЕР_1 на військову частину НОМЕР_3 , ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 було залучено до участі у справі у якості співвідповідачів Військову частину НОМЕР_2 та Військову частину НОМЕР_3 .

Поряд з цим, Військова частина НОМЕР_1 залишається у складі відповідачів, а тому, враховуючи подання ОСОБА_1 позову в порядку ст. 25 КАС України за місцезнаходженням відповідача, суд вважає, що дана адміністративна справа територіально підсудна Закарпатському окружному адміністративному суду.

Щодо суті заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Нормами ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Нормами ст. 1-2 Закону №2011 визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 ст. 9 Закону №2011 визначено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, а також надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону №2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань кваліфікованим особовим складом, а також враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 №661-IV, на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

Нормами ст. 16 вищевказаного законодавчого акту передбачено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.

Пунктом 4 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Пунктом 6 цього Указу Кабінету Міністрів України визначено забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №168 (далі Постанова №168).

Так, п. 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, виплата додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, виплачується, зокрема, військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебувають під час такої участі у бойових діях чи здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

На виконання вимог Постанови №168, з метою врегулювання порядку і умов здійснення виплат військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди під час дії воєнного стану Адміністрацією Державної прикордонної служби України було прийнято наказ №392-АГ від 30.07.2022 (далі наказ №392).

Так, п. 1 наказу №392 визначено, що військовослужбовцям, крім випадків, передбачених цим наказом, які проходять військову службу в Адміністрації Державної прикордонної служби України, регіональних управліннях, органах охорони державного кордону, загонах морської охорони (у тому числі строкову), навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення з дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби (у зв`язку із звільненням з військової служби) на період дії воєнного стану щомісячно здійснюється виплата додаткової винагороди в розмірі до 30 тисяч гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання відповідно до законодавства України обов`язків військової служби.

Додаткова винагорода збільшується до 100 тисяч гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до п. 4 Наказу №392, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у таких документах: 1) бойового наказу (бойового розпорядження); 2) журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтового, навігаційно-вахтового, навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); 3) рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

Пунктом 5 Наказу №392 передбачено, що для військовослужбовців, відряджених до органів військового управління Держприкордонслужби, окрім документів, зазначених у пункті 4 цього наказу, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, додатково підтверджується довідкою за формою, наведеною у додатку 1 до цього наказу, що видається начальником органу Держприкордонслужби, який веде (вів) бойові дії та, до якого для виконання і завдань відряджені військовослужбовці, із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі.

Для військовослужбовців Держприкордонслужби, які відряджені до органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, у підпорядкування яких вони передані, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, підтверджується довідкою, виданою керівником відповідного органу військового управління, з відображенням у ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця.

У довідках, передбачених цим пунктом, обов`язково мають зазначатися відомості про підтверджуючі документи, передбачені пунктом 4 цього наказу.

Згідно п. 11 Наказу №392 склад органів і підрозділів Держприкордонслужби, які беруть (брали) участь у бойових діях або заходах у відповідних районах ведення бойових дій, визначаються щомісячно наказом Адміністрації Держприкордонслужби відповідно до рішень (наказів, директив, розпоряджень) Головнокомандувача Збройних Сил України. Інформація про військовослужбовців, відряджених з інших органів та підрозділів Держприкордонслужби, дні їх безпосередньої участі у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, подаються начальниками органів Держприкордонслужби (органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до 5 числа щомісячно (у поточному місяці за попередній) в органи, в яких ці військовослужбовці проходять службу, за формою, наведеною у додатку 2 до цього наказу.

Виплата військовослужбовцям додаткової винагороди здійснюється щомісяця (у поточному місяці за попередній) на підставі наказів начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - на підставі наказів вищих начальників (командирів). До наказу про виплату додаткової винагороди, виходячи з розміру до 100 тисяч гривень на місяць, в обов`язковому порядку додаються узагальнені дані, отримані з документів, передбачених пунктами 4-6 цього наказу (пункт 12 Наказу № 392-АГ).

09 грудня 2022 року Адміністрацією Державної прикордонної служби України було видано наказ №628/-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168» (далі - Наказ №628), який застосовується з 01.12.2022 та в подальшому врегульовував порядок і умови здійснення виплат військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди під час дії воєнного стану, та пунктом 8 якого передбачено, що інформація про військовослужбовців, відряджених з інших органів та підрозділів Держприкордонслужби, дні їх безпосередньої участі у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, подаються начальниками органів Держприкордонслужби (органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до 5 числа щомісячно (у поточному місяці за попередній) в органи, в яких ці військовослужбовці проходять службу, за формою, наведеною у додатку 2 до цього наказу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він з серпня 2022 року приймає участь у бойових діях та боєзіткненнях в складі ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак передбачена Постановою №168 додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн. йому не виплачувалася.

В свою чергу відповідачі, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, стверджують, що позивач в бойових діях на території Сумської області участі не брав, а був задіяний виключно в інженерних роботах по облаштуванню позицій різних підрозділів Військової частини НОМЕР_2 на території Сумської області. Більше того, відповідач 2 наголошує на тому, що персонал Військової частини НОМЕР_2 приймає участь виключно у стабілізаційних заходах, і тільки при ускладненні обстановки в оборонних заходах.

Надаючи оцінку вказаним твердженням сторін крізь призму основних засад адміністративного судочинства, суд зазначає наступне.

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_6 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №250-ВВ від 03.08.2022, головний сержант ОСОБА_1 з 04 серпня 2022 року направлений у службове відрядження до 5 прикордонного загону м. Суми з метою проведення інженерних робіт. Отже, позивач був направлений в оперативне підпорядкування до Військової частини НОМЕР_2 (з місцем дислокації в м. Суми) не для участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, а виключно з метою проведення інженерних робіт, що є різними поняттями.

В подальшому будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 залучався до бойових дій або інших, передбачених Постановою №168, заходів матеріали справи не містять.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин даної справи та належного захисту прав військовослужбовця суд неодноразового витребовував від відповідачів відомості щодо безпосередньої участі позивача в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з наданням підтверджуючих документів, а також відомостей щодо функцій та завдань, які виконував ОСОБА_1 у спірний період.

На виконання таких вимог відповідачі повідомили, що витребувані судом відомості відсутні з огляду на те, що позивач до бойових дій у спірний період не залучався, а виконував виключно інженерні роботи по облаштуванню позицій різних підрозділів військової частини, що також узгоджується з відомостями наказу начальника НОМЕР_6 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №250-ВВ від 03.08.2022, та відповідає меті, з якою ОСОБА_1 був направлений у службове відрядження до Військової частини НОМЕР_2 .

Більше того, вищезазначеним наказом начальника НОМЕР_6 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Алімов Д.В. був направлений в м. Суми. Проте Сумська міська територіальна громада згідно з відомостями затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року №75 Переліку, у спірний період не була віднесена до територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Жодних відомостей щодо виконання будь-яких завдань поза межами м. Суми у період з серпня 2022 року по 14 січня 2023 року матеріали справи не містять, а позивач про такі обставини не повідомляє.

В подальшому Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Так, відповідно до п. 1.7 підрозділу 1 розділу 1 такого переліку Краснопільська селищна територіальна громада, до якої був направлений ОСОБА_1 після зарахування 14 січня 2023 року до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , відноситься до території можливих бойових дій.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Поряд з цим, враховуючи специфіку адміністративного судочинства, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).

В розумінні ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 73 КАС України).

В свою чергу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

Незважаючи на те, що згідно з нормами КАС України обов`язок доказування покладено на суб`єкта владних повноважень, суд вважає, що позивач повинен також докладати певних зусиль для обґрунтування та доведення правомірності заявлених позовних вимог.

Такий висновок суду узгоджується з нормами ст. 160 КАС України, що встановлюють вимоги до позовної заяви. Так, зокрема, ч. 1 зазначеної статті передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Згідно п. 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Всупереч зазначеним процесуальним нормам в спірних правовідносинах позивач, заявляючи позовну вимогу щодо виплати йому спірної додаткової винагороди, навіть не намагався переконати суд будь-якими доказами (ні документально оформленими, ані шляхом надання письмових пояснень) про наявність в нього права на отримання такої винагороди. Правомірність заявлених вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував виключно тим, що він є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України та проходить службу у Військовій частині НОМЕР_2 , що розташована в Сумській області, та брав безпосередню участь у бойових діях по здійсненню заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії. Однак ні в тексті позовної заяви, ані в долучених до неї доказах позивач не повідомляє де конкретно він служив та які бойові завдання виконував у складі Військової частини НОМЕР_2 у спірний період.

В свою чергу відповідачі неодноразово заявляли, що ОСОБА_1 будь-якої участі у бойових завданнях не приймав, а виконував виключно інженерні роботи по облаштуванню позицій, що не є рівнозначним. Більше того, Військова частина НОМЕР_2 заявляє, що персонал такої згідно з бойовими розпорядженнями командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » приймає участь виключно у стабілізаційних заходах, що виключає можливість отримання передбаченої Постановою №168 додаткової винагороди у підвищеному розмірі.

Суд погоджується з твердженням відповідачів, що один тільки факт проходження позивачем військової служби в межах Сумської області не надає йому право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі, оскільки необхідною умовою для отримання такої є саме участь у бойових діях та інших передбачених законодавством заходах. При цьому суд враховує те, що у спірний період не вся територія Сумської області відносилася до районів проведення воєнних (бойових) дій, а з 27 грудня 2022 року майже вся її територія класифікована саме як територія можливих бойових дій. В свою чергу факт перебування ОСОБА_1 у спірний період саме в зоні бойових дій за результатами розгляду даної справи судом не встановлено.

Суд вважає, що метою введення передбаченої Постановою №168 додаткової винагороди у підвищеному розмірі було саме стимулювання військовослужбовців, які виконують свій конституційний обов`язок із захисту Батьківщини шляхом безпосередньої участі у бойових діях та заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, ризикуючи при цьому своїм життя та здоров`ям. Поряд з цим несення служби військовослужбовцем Державної прикордонної служби України в інший спосіб не є підставою для виплати встановленої Постановою №168 додаткової винагороди у підвищеному розмірі.

В ході розгляду даної справи відповідачі надали докази виплати ОСОБА_1 у спірному періоді додаткової винагороди, передбачену Постановою №168, у розмірі 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць, що відповідає законодавчим нормам, з огляду на що суд вважає, що підстави для задоволення позову в даному випадку відсутні.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується з огляду на відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_8 ) до Військової частини № НОМЕР_1 , Військової частини № НОМЕР_2 , Військової частини № НОМЕР_3 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін