Справа № 480/7560/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 р. Справа № 480/7560/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2023, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, повний текст складено 10.03.23 по справі № 480/7560/22

за позовом ОСОБА_1

до Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах (далі Відділ УФЗ Держспецзв`язку в м. Сумах, відповідач), у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах щодо нездійснення 31.12.2020 своєчасного остаточного розрахунку при його звільненні;

- зобов`язати відділ Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за час затримки розрахунку при звільненні з 01.01.2021 по день фактичного розрахунку 28.10.2022.

В обґрунтування позовних вимог пояснив, що на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2022 у справі № 480/5471/21, якою зобов`язано відповідача видати позивачу оновлену довідку про вартість речового майна, що належить до видачі із включенням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.01.2016 по 31.12.2020 та виплатити на підставі такої довідки грошову компенсацію за неотримане речове майно, відповідачем, 28.10.2022 перераховано на банківський рахунок позивача грошову компенсацію вартості неотриманого ним речового майна у розмірі 8516,55 грн, тобто відповідач фактично розрахувався з позивачем.

Разом з цим, оскільки, відповідачем було проведено розрахунок з позивачем у повному обсязі лише 28.10.2022, а не у день звільнення 31.12.2020, з огляду на положення ст. 117 Кодексу законів про працю України, вважає наявними підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 у справі № 480/7560/22 позов ОСОБА_1 до відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Стягнуто з відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.01.2021 по 28.10.2022 у розмірі двох відсотків від суми належної до сплати за цей період.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 992,40 гривень.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування обставин у справі та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції змінити рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 року у справі № 480/7560/22 за позовом ОСОБА_1 до Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, а саме зобов`язати Відділ Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за час затримки розрахунку при звільненні з 01.01.2021 року по день фактичного розрахунку 28.10.2022 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції необґрунтовано застосовано суттєве зменшення присудженої до стягнення з відповідача суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача з військової служби.

Так, судом першої інстанції залишено поза увагою період затримки розрахунку при звільненні позивача, що становить 666 днів, а тому розмір 2% від суми 8516,55 грн, який становить 170.33 грн, не відповідає компенсаційному характеру заходів відповідальності, здійснений судом з порушенням принципу розумності, справедливості та пропорційності, без наведення мотивування застосування такої відсоткової залежності від розміру несвоєчасно виплачених коштів позивачу та обґрунтування зменшення при визначенні співмірного розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, саме у такий спосіб.

Відповідач також не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин у справі, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду змінити, виклавши другий та третій абзаци резолютивної частини у наступній редакції:

- стягнути з Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.01.2021 по 28.10.2022 у розмірі 2 відсотки від суми, належної до сплати за шість місяців;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 19,85 грн;

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 по справі № 480/7560/22 залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджував, що суд першої інстанції зазначивши про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не врахував те, що виплати військовослужбовцям Держспецзв`язку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно проводяться на підставі Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, а тому положення ст. 177 КЗпП не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах.

Вважає, що суд дійшов неправильного висновку щодо обставин та складових частин остаточного розрахунку і, відповідно, первинної підстави для нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки.

Також зауважив, що за наявності вини відповідача з невиплати належних позивачу сум у день звільнення, з огляду на приписи ст. 117 КЗпП на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш, як за шість місяців, таким чином, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги залишив поза увагою таке обмеження та не застосував до спірних правовідносин закон, який підлягав застосуванню.

Крім того, з посиланням на ч. 3 ст. 139 КАС України зазначив, що за умови задоволення судом першої інстанції 2% позовних вимог позивача, пропорційний розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача становить 19,85 грн.

У поданому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, відповідач зазначив про безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги позивача та просив її відхилити, як таку, що не підлягає задоволенню.

З огляду на зазначення судом у рішенні про застосування принципу співмірності при вирішенні питання щодо розміру суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, наполягав на хибності твердження позивача про зворотне.

Звернув увагу, що доводи позивача про невідповідність визначеної судом суми 170,33 грн (2% від суми 8516,55 грн) до стягнення на користь ОСОБА_1 компенсаційному характеру заходів відповідальності, є безпідставними, оскільки суд ухвалив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.01.2021 по 28.10.2022 у розмірі двох відсотків від суми належної до сплати за цей період, а не два відсотки від суми грошової компенсацію вартості неотриманого ним речового майна.

В іншій частині відзиву підтримав власну позицію, викладену в апеляційній скарзі.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційних скарг рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.12.2020 ОСОБА_1 наказом начальника Відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Сумах від 01.12.2020 № 38-ОС було виключено із списків особового складу Відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Сумах та звільнено з військової служби із займаної посади, старшого офіцера Відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Сумах у запас за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

У зв`язку зі звільненням із військової служби, позивачу надано довідку № 33 про вартість речового майна, що належить до видачі, у якій зазначено суму грошової компенсації неотриманого речового майна позивача у розмірі 27873, 62 грн та довідку - розрахунок № 33.

Не погоджуючись із довідкою № 33 про вартість речового майна, що належить позивачу до видачі ОСОБА_1 звернувся до суду, з метою отримання компенсації за неотримане речове майно до початку проходження військової служби у Держспецзв`язку, а саме з 2005 по 2015 роки включно, та перерахунку здійсненої виплати за неотримане речове майно в період проходження військової служби у Держспецзв`язку з 2016 по 2020 роки включно.

25.11.2021 рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/5471/21 за позовом ОСОБА_1 до Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах щодо ненадання ОСОБА_1 оновленої довідки про вартість речового майна, що належить до видачі із включенням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2020.

Визнано протиправною бездіяльність Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно з урахуванням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2020.

Зобов`язано Відділ Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах видати ОСОБА_1 оновлену довідку про вартість речового майна, що належить до видачі із включенням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2020.

Зобов`язано Відділ Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно з урахуванням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2020.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах (40011, м. Суми, вул. Супруна, буд. 9, ) суму судового збору у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.

20.09.2022 постановою Другого апеляційного адміністративного суду рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 по справі № 480/5471/21 скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах щодо ненадання ОСОБА_1 оновленої довідки про вартість речового майна, що належить до видачі із включенням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2015 та зобов`язання Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах видати ОСОБА_1 оновлену довідку про вартість речового майна, що належить до видачі із включенням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2015, а також визнання протиправною бездіяльності Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно з урахуванням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2015 та зобов`язання Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно з урахуванням повного переліку речового майна, право на яке ОСОБА_1 отримав з 01.05.2005 по 31.12.2015.

Прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаної частини позовних вимог.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 року по справі № 480/5471/21 залишено без змін.

На виконання судового рішення, Відділом УФЗ Держспецзв`язку в м. Сумах видано оновлену довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2020 та здійснено перерахунок на підставі нової довідки.

28.10.2022 позивачу виплачено грошову компенсацію вартості неотриманого ним речового майна на підставі вказаної довідки у розмірі 8516, 55 грн (з урахуванням попередньо виплаченої грошової компенсації вартості неотриманого речового майна), що підтверджується квитанцією від 31.10.2022.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо несвоєчасного проведення повного розрахунку в день його звільнення та виключення зі списків особового складу Відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Сумах звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не виплата позивачу на момент звільнення всіх належних йому сум, є підставою для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України та виплати йому середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, разом з цим, враховуючи висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц при визначенні розміру компенсації за затримку, враховуючи розмір середнього заробітку позивача, факт наявності спору між позивачем та відповідачем щодо права отримання коштів при звільненні, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, ступінь вини відповідача, тривалість періоду затримки розрахунку, самостійне виконання відповідачем рішення суду вважав співмірною сумою середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок - 2 % від суми належної до сплати.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання протиправною бездіяльності Відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Сумах, щодо не здійснення своєчасного остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , суд першої інстанції не навів жодного обґрунтування та мотивування такого висновку.

В якості ефективного способу захисту порушеного права позивача, судом обрано стягнення з Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.01.2021 по 28.10.2022 у розмірі два відсотки від суми належної до сплати за цей період. При цьому мотивувальна частина рішення такого висновку не містить.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України (в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З аналізу вищенаведених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більше ніж за 6 місяців.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Для захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця можливо застосувати відповідальність. Однак, вказаною нормою, починаючи з 19.07.2022 року (дата набрання чинності Закону №2352-IX ) передбачено обмеження, згідно з яким максимальний період за який можлива виплата середнього заробітку складає 6 місяців.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення, однак не більше ніж за 6 місяців такого прострочення.

Колегія суддів враховує, що Верховний суд України у постанові від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, усуваючи розбіжності у застосуванні касаційними судами вищезазначених норм матеріального права, виклав таку правову позицію: не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум, яка є обов`язковою для суду апеляційної інстанції при вирішенні цього спору.

Колегією суддів встановлено, що на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2022 у справі № 480/5471/21, 28.10.2022 відповідачем проведено виплату позивачу недоотриманої заробітної плати після звільнення у розмірі 8516,55 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 (а.с. 7).

15.11.2022 позивач звернувся до суду з цим позовом, оскільки несвоєчасне проведення виплати йому середнього заробітку за весь час затримки (з 01.12.2021) по день фактичного розрахунку (28.10.2022), є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові відшкодування за несвоєчасне отримання всіх належних його коштів (заробітної плати) на дату звільнення.

Враховуючи встановлені обставини у справі та наявність у відповідача обов`язку нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Порядок обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця, слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.

На виконання вимог ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2023 відповідачем надано до суду довідку про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 , розраховану відповідно до Порядку № 100.

З вказаної довідки вбачається, що розмір середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 442,74 грн.

Як зазначалось вище та не заперечується сторонами днем звільнення позивача зі служби є 31.12.2022.

Враховуючи дату звільнення позивача зі служби (31.12.2020) та дату проведення остаточного розрахунку (28.10.2022), кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 666 днів.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно ст. 117 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022) відповідач має виплатити середній заробіток за весь час затримки, але не більш як за шість місяців.

Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 80135,94 грн (442,74 грн. х 181 дні (6 місяців за період з 01.01.2021 по 01.07.2021).

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

З урахуванням наданої відповідачем довідки про виплачені ОСОБА_1 суми грошового забезпечення при звільненні за грудень 2020 року, колегією суддів встановлено, що загальна сума нарахованого позивачу грошового забезпечення на момент звільнення становить 28884,82 грн, при цьому, недоплачена сума компенсації вартості неотриманого речового майна складає 8516,55 грн, тобто загальна сума належних позивачу виплат при звільненні повинна становити 37400,77 грн (28884,82 грн + 8516,55 грн).

Таким чином, недоплачена сума компенсації вартості неотриманого речового майна (8516,55 грн) у процентному виразі дорівнює 22,77% від 37400,77 грн.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 24.10.2011 № 6-39цс11, від 27.04.2016 по справі № 6-113цс16, від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, а також постановах Верховного Суду від 04.04.2018 по справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18, при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Беручи до уваги неістотність суми компенсації вартості неотриманого речового майна, відносно загального розміру належних позивачеві при звільненні виплат, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у зазначеній вище постанові, колегія суддів вважає необхідним застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування працівнику заробітку за час затримки розрахунку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, виходячи з того, що середній заробіток за 6 місяців затримки виплати індексації грошового забезпечення складає 80135,94 грн, враховуючи принцип справедливості та співмірності, колегія суддів дійшла висновку, що стягненню підлягають кошти в сумі 18246,95 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2021 по 01.07.2021, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є стягнення з Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.01.2021 по 01.07.2021 у розмірі 18246,95 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, оскільки стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні виплати по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, а саме за період з 01.01.2021 (наступний день після звільнення) по 01.07.2021 (останній день спливу шестимісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 117 КЗпП України) у розмірі 18246,95 грн, а не з 01.01.2021 по 28.10.2022, як просив позивач у позові, що відповідає положенням ст. 117 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX, якою встановлено обмеження щодо можливості стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку.

Отже, в задоволенні позовних вимог за період з 02.07.2021 по 28.10.2022 слід відмовити.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

На виконання приписів ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведеним вимогам рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 по справі № 480/7560/22 не відповідає.

Так, обмежившись висновком про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції не визначив належну до стягнення з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка є суттєвою обставиною у спірних правовідносинах, без встановлення якої розгляд справи не може вважатися повним та всебічним.

Крім того, під час визначення періоду затримки розрахунку судом першої інстанції не правильно застосовано до спірних правовідносин положення ст. 117 КЗпП України, зокрема, не враховано змін, внесених Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, що призвело до невірного визначення періоду, за який належить нарахувати позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та помилково застосовано норми матеріального права, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 по справі № 480/7560/22 підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

За приписами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.7 ст.139 КАС України).

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з квитанцією АТ "ОЩАДБАНК" № 59 від 02.03.2023 ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 992,40 грн.

Відповідно до квитанції АТ "ОЩАДБАНК" № 69 від 28.03.2023 ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1488,60 грн.

З огляду на викладене, враховуючи, часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів, з огляду на приписи ст. 139 КАС України та часткове задоволення позову, вважає необхідним здійснити розподіл судових витрат, у зв`язку з чим слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 496,20 грн та за подання апеляційної скарги у сумі 744,30 грн, що складає половину від сплачених позивачем сум.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 по справі № 480/7560/22 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 01.01.2021 по 01.07.2021 року.

Стягнути з Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах (40011, м. Суми, вул. Супруна, буд. 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виплати при звільненні компенсації за неотримане речове майно з 01.01.2021 по 01.07.2021 у розмірі 18246,95 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в місті Сумах (40011, м. Суми, вул. Супруна, буд. 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп., та за подання апеляційної скарги у розмірі 744 (сімсот сорок чотири) грн 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій О.А. Спаскін