Справа № 580/4549/23
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4549/23 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Чаку Є.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.08.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області, Державної казначейської служби України, начальника Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області Никопаненка Сергія Миколайовича про визнання протиправними дій, рішення та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:

- визнання протиправними дії, рішення відповідачів щодо зміни способу, порядку та черговості виконання виконавчих листів, виданих 03.03.2023 Соснівським районним судом м.Черкаси у справі №712/11263/21;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на його користь моральну шкоду, завдану протиправними діями, рішеннями відповідачів в сумі 1 375 000 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09.08.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані дії відповідачів є протиправними.

Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника. Державна казначейська служба України подала клопотання, у якому підтримала заперечення, викладені у відзиві Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 06.12.2022 у справі №712/11263/21 стягнуть на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області моральної шкоди в сумі 300 000 гривень, судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в сумі 1902,80 грн, судового збору в сумі 198,48грн. У подальшому, 09.02.2023 Черкаський апеляційний суд виніс постанову, якою зазначене рішення суду змінив у частині мотивів прийнятого рішення та зменшив розмір відшкодування моральної шкоди з 300 000 грн до 75 000 грн, присудив стягнути з Головного управління ДПС у Черкаській області на користь позивача витрати, пов`язані з оплатою експертизи, у розмірі 475,73 грн, на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 567,50 грн, компенсувати за рахунок держави понесені Головним управлінням ДПС у Черкаській області судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 851,25 грн.

Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області 06.03.2023 отримало від позивача виконавчі листи для примусового виконання рішення у згаданій справі та віднесло присуджені кошти до третьої черги погашення боргу.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідач вносячи відомості про виконання вказаних виконавчих листів до третьої черги діяв з дотриманням черговості виконання рішення суду, як передбачено законом. Отже, діяв правомірно; позовна вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі не доведена та не підлягає задоволенню.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Щодо заявленого позивачем відводу судді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.

Згідно частини першої статті 36 КАС суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

У відповідності до частини четвертої статті 36 КАС незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вказує на те, що суддя Бабич А.М. безпідставно розглянув спір у даній справі, оскільки підлягав відводу згідно поданої позивачем заяви про відвід.

Так, у ході розгляду справи у суді першої інстанції, позивачем була подала заява про відвід судді Черкаського окружного адміністративного суду Бабич А.М., яка ухвалами Черкаського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 та від 06.07.2023 визнана необґрунтованою та залишена без задоволення.

Колегія суддів погоджується з необґрунтованістю доводів позивача щодо підстав для відводу судді Бабич А.М., оскільки такі доводи зводяться до незгоди із процесуальними рішеннями судді щодо залишення позову без руху та щодо продовження строку усунення недоліків позову, що в силу імперативних вимог частини четвертої статті 36 КАС не може бути підставою для відводу.

Щодо виконання наданих відповідачу виконавчих листів.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання встановлює Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Частиною першою статті 3 цього Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду .

Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» заборгованість погашається в такій черговості:

- у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

- у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

- у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено у Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України твід 30.01.2013 № 45; далі - Порядок № 845).

Згідно пунктів 3, 25 Порядку № 45 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

У разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому положення пунктів 28-34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

Аналіз викладеного свідчить, що виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу здійснюється відповідним органом казначейського обслуговування в порядку надходження виконавчих документів.

При цьому, стягнення коштів здійснюється безпосередньо з рахунків державного органу, а в разі наявності у цього окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду стягнення здійснюється за рахунок цієї програми. У випадку, якщо у державного органу відсутні відповідні бюджетні призначення, то стягнення здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень.

Також Закон визначає три черги погашення заборгованості за відповідними рішеннями суду (1 - щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; 2 - щодо трудових правовідносин; 3 - всі інші).

Як зазначалося, рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 06.12.2022, з урахуванням постанови Черкаського апеляційного суду від 09.02.2023 у справі №712/11263/21, вирішено стягнути з Головного управління ДПС у Черкаській області на користь позивача відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати. На підставі вказаних рішень, позивачу видані виконавчі листи, які були направлені для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області.

Встановивши відсутність у Головного управління ДПС у Черкаській області коштів за власною бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, відповідачем у відповідності до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вирішено здійснювати відшкодування позивачу за програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», включивши відповідну заборгованість до третьої черги погашення.

Колегія суддів наголошує на тому, що пункти 3, 25, 33 Порядку №45 не визначають окремі способи виконання судових рішень. Вказані норми, окрім низки інших, є такими, що підлягають обов`язковому врахуванню у сукупності при вирішенні писань, пов`язаних із виконанням судових рішень про стягнення коштів з державного органу. Необхідність застосування тієї чи іншої норми не свідчить про зміну способу чи порядку виконання судового рішення.

У спірних правовідносинах виконання судового рішення здійснюється шляхом безспірного списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів (абзац другий пункту 2 Порядку № 45).

Джерела погашення заборгованості державних органів згідно судового рішення чітко визначені згаданими вище нормами. У спірних правовідносинах з огляду встановлення неможливості виконання судового рішення через відсутність відповідних коштів у державного органу - боржника, відповідачем у відповідності до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вирішено здійснювати відшкодування позивачу за програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою». Законодавча вимога щодо здійснення виконання судового рішення за рахунок вказаної бюджетної програми, не є свідченням про зміну способу чи порядку його виконання.

Позивач в апеляційній скарзі також наполягає на тому, що спірну заборгованість безпідставно включено до третьої, а не до першої черги погашення.

Як вбачається з рішень судів у справі №712/11263/21 окрім відшкодування судових витрат, на користь позивача присуджено відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних рішень та дій органу державної влади - Головного управління ДПС у Черкаській області.

Так, колегія суддів наголошує на тому, що перша та друга черги погашення заборгованості, що визначені пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не включають заборгованості з відшкодування судового збору, а також шкоди, завданої рішеннями чи діями органу державної влади. Відповідно, спірні вимоги підлягали включенню у третю чергу, яка включає заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач у спірних правовідносинах при здійсненні обліку спірної заборгованості діяв правомірно.

Щодо моральної шкоди.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року по справі №815/7401/16.

Таким чином для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування завданої шкоди. При цьому, враховуючи специфіку адміністративних правовідносин, відповідно до 1173 ЦК вина органу державної влади як обов`язкова підстава відповідальності виключається.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з огляду на предмет спору у даній справі, обставинами, які можуть свідчити про заподіяння позивачу модальної шкоди у даному спорі можуть бути протиправні дії чи рішення відповідачів щодо зміни способу, порядку та черговості виконання виконавчих листів, виданих 03.03.2023 Соснівським районним судом м.Черкаси у справі №712/11263/21.

Проте, як зазначалося, у спірних правовідносинах відповідач діяв правомірно, а відтак сукупність всіх передумов, з якими закон пов`язує можливість відшкодування моральної шкоди, у даному випадку відсутня, а тому суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.08.2023 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Є.В. Чаку

Суддя А.Ю. Коротких