Справа № 400/6248/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 жовтня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/6248/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Косцової І. П., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2022 року, якою розглянута апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про стягнення недоплаченої суддівської винагороди за липень 2021 року

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (далі ТУ ДСА в Миколаївській області), в якому просив стягнути 7 120,94 грн недоплаченої суддівської винагороди за липень 2021 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

За апеляційною скаргою ОСОБА_1 , П`ятий апеляційний адміністративний суд 18 березня 2022 року ухвалив постанову, якою рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року скасував та ухвалив у справі нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнав дії ТУ ДСА в Миколаївській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за липень 2021 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року в розмірі 2102 грн протиправними.

Зобов`язав ТУ ДСА в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за липень 2021 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2 270 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог суд апеляційної інстанції відмовив.

07 серпня 2023 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2022 року, в порядку статті 382 КАС України.

В обґрунтування даної заяви вказано, що ТУ ДСА в Миколаївській області протягом півтора року не виконує судове рішення. Також ОСОБА_1 указує на те, що виконавче провадження щодо виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2022 року закінчено на підставі вимог пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону), що підтверджується інформацією про виконавче провадження.

Дана заява була надіслана до електронного кабінету ТУ ДСА в Миколаївській області, але відзив не надходив.

Дослідивши матеріали справи та заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення, зважаючи на таке.

Згідно статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях по справах «Іммобільяре Саффі проти Італії», «Горнсбі проти Греції», «Жовнер проти України», «Бурдов проти Росії», «Ясіун`єне проти Литви», «Руйану проти Румунії» наголошує на тому, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

У контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова «судового розгляду».

Отже, механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури виконання рішень суду.

Відповідно до частин 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

У відповідності до положень частини 4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно рекомендаціям, зауваженням, та висловленим занепокоєнням Європейського суду з прав людини, які наголошувались у відповідних рішеннях ЄСПЛ, зокрема у пункті 54 Рішення Європейського суду з прав людини, справа «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява № 40450/04), саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до вимог Конвенції. Комітет міністрів розглянув заходи, запроваджені Урядом України для забезпечення виконання рішень Суду у справах, в яких порушується питання тривалого невиконання остаточних рішень національних судів.

Комітет Міністрів ухвалив тимчасову резолюцію (СМ/Ке80ІІ(2008)1), у відповідних положеннях якої зазначено:

«Комітет Міністрів висловлює особливу занепокоєність у зв`язку з тим, що, незважаючи на цілий ряд законодавчих та інших важливих ініціатив, до яких неодноразово приверталася увага Комітету міністрів, поки що досить мало зроблено для того, щоб подолати існуючу структурну проблему невиконання рішень національних судів; рекомендує органам влади:

1. забезпечити ефективну реалізацію на практиці положень про відповідальність посадових осіб за невиконання рішень.

2. призначити відшкодування за шкоду, спричинену затримками у виконанні рішень національних судів, безпосередньо на підставі положень Конвенції та практики Європейського суду, як це передбачено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України", пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України", пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України», тощо).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Відповідно до статті 382 КАС України, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є саме диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами. Це виключно як певна (можливо, виняткова) міра впливу на той чи інший орган влади. Застосування наведеної норми це прерогатива суду.

Відтак, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 382 КАС України можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, враховуючи те, що в контексті розуміння вимог чинного законодавства дії суб`єкта владних повноважень це активна поведінка суб`єктів владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та/чи юридичних осіб.

Як вбачається з інформації про виконавче провадження, ТУ ДСА в Миколаївській області не виконало постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2022 року, якою зобов`язано ТУ ДСА в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за липень 2021 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2 270 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум.

Також з інформації про виконавче провадження слідує, що державний виконавець неодноразово накладав штраф на керівника ТУ ДСА в Миколаївській області за невиконання судового рішення.

Отже, у даному випадку суд констатує фактичну відмову суб`єкта владних повноважень від повного виконання рішення суду, відверте ігнорування рішення суду та його тривале невиконання всупереч вимогам статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень, що, крім іншого, підриває авторитет судової влади в частині обов`язковості виконання судових рішень, що вже неодноразово ставало предметом розгляду Європейського суду з прав людини.

Внаслідок невиконання рішення суду суб`єктом владних повноважень ставиться під сумнів сама сутність існування судової влади.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зобов`язання ТУ ДСА в Миколаївській області подати до суду апеляційної інстанції у місячний строк звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2022 року з дня набрання законної сили ухвали суду.

Також слід зазначити, що відповідно до частини 2 статті 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись статтями 321, 325, 328, 382 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2022 року у справі №400/6248/21 задовольнити.

Встановити судовий контроль за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2022 року у справі №400/6248/21 шляхом зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (код за ) подати до суду апеляційної інстанції у тридцятиденний строк звіт про виконання рішення суду з дня набрання законної сили ухвали суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Доповідач суддя І. О. Турецька

суддя І. П. Косцова

суддя Л. П. Шеметенко