Справа № 726/2022/23
Суддя: Асташев С. А.
Дата ухвалення: 2023-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2022/23
Провадження №2-а/726/45/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Асташева С. А.,

за участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Чайка Сергій Вадимович, до Управління патрульної поліції в Тернопільській області та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії БАБ № 721446 від 18.08.2023, -

У С Т А Н О В И В:

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Чайкою С.В., засобами поштового зв`язку, скеровано до Садгірського районного суду м. Чернівці адміністративний позов у якому просить скасувати постанову серії БАБ № 721446 від 18.08.2023 якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122, ч.4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 грн., а провадження у справі закрити.

Вважає оскаржувану постанову протиправною через відсутність в діях ОСОБА_1 ознак правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 та ч.4 ст. 126 КУпАП, неповноту провадження у справі, необ`єктивність її розгляду, невідповідність висновків, викладених у постанові фактичним обставинам справи.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п. 2.1.а ПДР, однак останній мав при собі посвідчення на право керування транспортним засобом. Опис правопорушення не відповідає ознакам складу правопорушення. Крім того, вказує, що суб`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП є вина у формі прямого умислу, тобто водій повинен не тільки керувати транспортним засобом, але й розуміти, що його було позбавлено права керувати ним.

Зазначає, що відсутні дані, які б безсумнівно свідчили про те, що позивач порушив п.2.1а ПДР, а будь яких належних та достатніх доказів вчинення позивачем правопорушень під час розгляду справи надано не було.

Також у позові просить стягнути за рахунок державних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані із розглядом справи, вказує їх попередній (орієнтовний) розрахунок.

18.09.2023 на адресу суду надійшов відзив на позов від представника відповідачів Лобач М.В., у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Розгляд справи провести за відсутності представника УПП в Тернопільській області ДПП.

Вказує, що вимоги позивача є безпідставні, оскільки під час несення служби на 392 км автодороги М-19, населений пункт Чортків 18 серпня 2023 року працівниками УПП в Тернопільській області за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 було виявлено порушення ПДР, а саме: водій транспортного засобу Iveco , реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 79 км/год, при дозволеній 50 км/год, чим порушив п. 12.9 (б) ПДР. Після чого, на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» було подано сигнал про зупинку транспортного засобу. Долучає фотознімок із автомобілем, що допустив порушення ПДР та географічними координатами, що відповідають населеному пункту Чортків. Зазначає порядок використання приладу та про правомірність фіксації перевищення швидкості.

У відзиві на позов представник відповідача зазначає, що відеозаписом із нагрудного відеореєстратора поліцейського зафіксовано, що позивачу після зупинки роз`яснено причину зупинки та суть вчиненого правопорушення, повідомлено про початок розгляду справи та роз`яснено права. При цьому позивач жодних клопотань не заявляв.

Зазначає і про те, що позивач був обізнаний про розгляду справи щодо нього за ст. 130 КУпАП, а у засіданні в апеляційній інстанції брав участь його захисник.

Щодо притягнення до відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП, звертає увагу суду на те, що, у відповідності до даних НАІС ГСЦ МВС України статус позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами числиться такий, що діє, а постанова Чернівецького апеляційного суду від 10.07.2023 у справі № 715/1517/23 набрала законної сили, а тому станом на 18.08.2023 ОСОБА_1 не мав права керування транспортними засобами.

Також наводить доводи щодо заявлених витрат на правничу допомогу їх реальності та вказує про їх неспівмірність із категорією справи.

04.10.2023 судом отримано відповідь на відзив у якій позивач звертає увагу суду на те, що відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів, а обов`язок доказування покладено саме на УПП. Щодо неправомірності притягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП, вказує, що згідно постанови позивачу ставиться у порушення лише п 12.9 б ПДР, натомість порушення п. 12.4 ПДР України в вину позивачу поліцейським не ставилося. Відсутні посилання у постанові на докази щодо дії дорожніх знаків, що фіксують початок і кінець населеного пункту, а позивач проживає в м. Чернівці, а проїздом був у Тернопільські області, тому керувався виключно дорожніми знаками при русі.

Щодо неправомірності накладення адміністративного стягнення за ч.4 ст. 126 КУпАП, звертає увагу суду на те, що за відсутності доказів руху у населеному пункті з перевищенням швидкості, зупинка транспортного засобу була незаконною, а тому неправомірність зупинки тягне неправомірність подальших вимог поліцейських.

Вказує, що позивач вперше дізнався на місці від поліцейського, що його позбавлено права керування транспортними засобами, а згідно п.2.1а ПДР водій повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом. Проте, позивач мав при собі таке посвідчення та надав його поліцейському, про що свідчить також акт його вилучення. Оскільки суб`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП, є вина у формі умислу, суб`єкт правопорушення мав не лише керувати транспортним засобом будучи позбавлений керування, а й розуміти, що його було позбавлено права керування. Долучає копію матеріалів справи № 715/1517/23 з яких слідує, що позивач не був присутній під час розгляду справи та що отримував копію постанови за результатами розгляду справи.

Також наводить доводи щодо судових витрат у справі та їх правомірності і співмірності у справі.

Вказаний позов ОСОБА_1 надійшов до суду поштою 30.08.2023 та, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2023 переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А. (а.с.21).

Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 31.08.2023 такий позов прийнятий до розгляду та відкрито провадження у справі. Судовий розгляд призначено на 14.09.2023 (а.с. 22). В подальшому судове засідання відкладено для надання можливості подати відзив, відповідь на відзив та заперечення у справі.

У судове засідання сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог КАС України.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чайки С.В. 23.10.2023 надійшла заява у якій останній просить суд провести судове засідання без його участі та участі довірителя. Просить задовольнити позов, з підстав у ньому зазначених. Щодо заявлених судових витрат просить суд не стягувати їх із відповідача, а в цій частині залишити без розгляду, у зв`язку із введеним воєнним станом.

Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися у судове засідання. Разом із тим, у скерованому до суду відзиві на позов представник відповідача Лобач М.В. просила розглянути справу за відсутності відповідача у судовому засіданні.

Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, в силу ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи надану справу без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 18.08.2023 командиром взводу № 1 роти № 4 батальйону УПП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Станьком Сергієм Петровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №721446 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122, ч.4 ст. 126 КУпАП (на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП), за те, що останній 18.08.2023 о 14:43 на автомобільній дорозі М-19 «Доманове-Тереблече», 392 км., керуючи транспортним засобом ІВЕКО АС 440545, номерний знак НОМЕР_1 , у населеному пункті м. Чортків, рухався зі швидкістю 79 км/год, при дозволеній 50 км/год, швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем TruCam LTI 20/20 (ТС008352), чим порушив п. 12.9 (б) ПДР України.

Вказано також, що водій керував транспортним засобом без права керування транспортними засобами, а саме: був позбавлений права керування Глибоцьким районним судом Чернівецької області від 12.06.2023, строком на 1 рік, чим порушив п. 2.1. а ПДР України.

Цією постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 та ч. 4 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 гривень.

У постанові зазначено, що до неї додаються, як доказ вини особи, дані з лазерного вимірювача швидкості та відео із нагрудної камери поліцейського.

Відповідач, разом із відзивом долучає фото із приладу TruCam із серійним номером ТС008352, згідно якого вбачається рух 18.08.2023 о 14:43 транспортного засобу Івеко із номерним знаком НОМЕР_1 на а/д М-19, 392 км. (вказані також географічні координати: широта 49°1?12/52?N та довгота - 25°50?14.22?E), із швидкістю 79 км/год. при ліміті 50 км/год.

Також долучено фотознімок із онлайн сервісу Карт Google із зазначенням географічних координат.

Крім того, суду надано ряд документів на підтвердження правомірності використання лазерного вимірювача TruCam, зокрема: лист-роз`яснення Державної Служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 4/4-2327 від 16.06.2010, лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 3423-08/3679 від 28.01.2019 щодо правомірності використання лазерних вимірювачів, введених у експлуатацію після їх періодичної повірки.

Згідно з даних листа ДП «Укрметртестстандарт» № 22-38/49 від 01.10.2019 надано інформацію щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCAM LTI 20/20, який відноситься до ручних вимірювачів, алгоритму роботи приладу та його допустимої похибки.

Також до матеріалів справи відповідачем долучено копію Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки LTI 20/20 TruCAM II № ТС008352 від 17.11.2022 № 22-01/26576 та копію сертифіката затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012.

Разом із відзивом відповідачем долучено копію постанови Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 червня 2023 року у справі № 715/1517/23 та копію постанови Чернівецького апеляційного суду від 10 липня 2023 року у цій же справі.

Так, Глибоцький районний суд Чернівецької області своєю постановою від 12.06.2023 визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП та за їх вчинення, на підставі ст. 36 КУпАП, наклав адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Чернівецький апеляційний суд своєю постановою від 10.07.2023 залишив без змін постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 червня 2023 року у справі № 715/1517/23.

Таким чином, з 10.07.2023 постанова щодо ОСОБА_1 набрала законної сили.

Позивач долучає разом із відповіддю на відзив копію матеріалів справи № 715/1517/23.

Крім того, позивачем надано суду копію Акту вилучення посвідчення водія від 18.08.2023, згідно якого у ОСОБА_1 того дня, після винесення оскаржуваної постанови поліцейськими вилучено, пред`явлене до розгляду справи водієм посвідчення водія НОМЕР_2 .

21.09.2023 представником відповідача долучено до матеріалів справи також копії експертних висновків від 24.12.2020, зокрема щодо LTI 20/20 TruCAM II № ТС008352, а також сертифікат відповідності вимірювального приладу та сертифікат його перевірки.

Суду надано відеозапис із нагрудного відеореєстратора поліцейського (боді-камери) № 472401, про наявність якого зазначено у оскаржуваній постанові.

Згідно дослідженого судом відеозапису вбачається, як 18.08.2023 о 14:43 поліцейським зупинений транспортний засіб ІВЕКО, номерний знак НОМЕР_1 . Поліцейський представився водію, повідомив про те, що ведеться відеофіксація їх розмови, а також зазначив, що причиною зупинки є рух транспортного засобу із швидкістю 79 км/год, при дозволеній 50 км/год.

О 14:46 поліцейський розпочав розгляд справи та роз`яснив водію його права.

В подальшому о 14:50 поліцейський виявляє за даними бази даних, що ОСОБА_1 судом позбавлений права керування транспортними засобами, а тому о 14:53 розпочинає також розгляд справи за ч.4 ст. 126 КУпАП та повідомляє про те, що на водія буде накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 грн.

ОСОБА_1 спочатку не заперечує того, що у нього був суд раніше, однак вказує, що йому не приходило рішення по пошті, а пізніше зазначає про те, що подавав апеляцію у справі, бо «були непонятки».

Перед закінченням розгляду справи та переходом до винесення постанови поліцейський знову ж запитав у водія про наявність заяв та клопотань, на що ОСОБА_1 вказав про їх відсутність. Після цього ОСОБА_1 повідомлено, що продовжувати рух він далі не може, оскільки він позбавлений права керування.

О 15:31 ОСОБА_1 ознайомлено із винесеною постановою.

Вирішуючи заявлені вимоги суд виходить із наступних правових норм.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Згідно п. 12.9 б ПДР, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Згідно п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Загальне обмеження швидкості 50 км/год стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту» та 5.50 «Кінець населеного пункту» та такі обмеження не перериваються після перехресть і діють на усіх вулицях населеного пункту.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягне за собою адміністративну відповідальність у виді штрафу.

Відповідно до п. 2.1 а Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно вимог частини 10 статті 15 Закону України «Про дорожній рух», забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачено, відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, яке тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 статтею 317-1 КУпАП визначено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Отже, приписами ч. 2 ст. 317-1 КУпАП чітко встановлено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом на певний строк після набрання законної сили відповідного рішення суду про позбавлення цього права. При цьому не важливо чи було посвідчення водія тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, чи здано до уповноважених органів Національної поліції.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі передбачені ч.4 ст. 126 КУпАП та ч.1 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Таким чином розгляд справи у таких випадках проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із винесенням постанови у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи оскаржуваної постанови, та як вбачається із відзиву на позов, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 КУпАП та ч.4 ст. 126 КУпАП, тобто заперевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину та керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Перевіряючи правомірність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та законність винесення постанови у цій частині, суд виходить із наступного.

Долучений відеозапис містить файл на якому зафіксовано період від моменту зупинки транспортного засобу, розгляду справи про адміністративне правопорушення до вручення копії постанови, чим було завершено розгляд справи, а тому відеозйомка велася безперервно та містить необхідну доказову інформацію у справі.

Таким чином, оцінивши долучене відео встановлено, що розгляд справи проведено у відповідності до вимог КУпАП, ОСОБА_1 було повідомлено причину зупинки та суть адміністративного правопорушення, зокрема руху з перевищенням швидкості, що водієм не заперечувалося. Також ОСОБА_1 були роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, ознайомлено із порядком оскарження постанови.

Тобто, працівником органів і підрозділів Національної поліції, розгляд справи здійснено відповідно до покладених на нього повноважень та у відповідності із передбаченою законодавством процедурою.

Також у ОСОБА_1 було з`ясована наявність заяв чи клопотань, однак останній вказав про їх відсутність, що підтверджується дослідженим відеозаписом із боді камери.

Таким чином посилання позивача на відхилені поліцейським клопотання про надання доказів вчиненого, суд вважає не підтвердженими та надуманими.

Що стосується доводів позову з приводу відсутності доказів вини ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч.1 ст. 122 КУпАП, то суд виходить із того, що представником відповідача доведено правомірність використання приладу LTI 20/20 TruCAM II № ТС008352 та дійсність виміряної швидкості руху, оскільки прилад автоматично визначає координати вимірювання швидкості, розрізняє обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Більше того позивач не заперечує факту свого керування транспортним засобом, його зупинки працівниками поліції, порядку та правомірності використання вимірювача швидкості.

Поряд із цим суд вважає слушними доводи позивача щодо неправомірності вказівки у постанові пункту ПДР, що ставиться йому у провину.

Так, згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п. 12.9 Б ПДР. При цьому, інкримінований п. 12.9 (б) ПДД передбачає склад цілого ряду правопорушень, що залежать від фактичних обставин події. Крім цього, ця норма є відсильною, отже взаємопов`язаною із багатьма іншими нормами ПДД. Які саме факти входять до об`єктивної сторони правопорушення, які саме встановленні на відповідній ділянці маршруту обмеження було порушено, у оскаржуваній постанові не сформульовано.

Саме п. 12.4 ПДР України, передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год, а про порушення цього пункту ПДР в оскаржуваній постанові не вказано.

Крім того, як значено вище загальне обмеження швидкості 50 км/год стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту» та 5.50 «Кінець населеного пункту» та такі обмеження не перериваються після перехресть і діють на усіх вулицях населеного пункту.

Однак будь яких доказів на підтвердження зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, відповідачем не долучено, а надані географічні координати: широта 49°1?12/52?N та довгота - 25°50?14.22?E, стосуються місця зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , однак не дії та розташування знаку, що позначає наллений пункт.

Також суд вважає обґрунтованими доводи позивача з приводу того, що водій рухаючись автодорогою міжнародного значення не може керуватися географічними координатами, оскільки відповідно до п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків.

В оскаржуваній постанові також відсутні посилання на докази місцезнаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Таким чином, посилання відповідачем в оскаржуваній постанові на докази, щодо фактичної зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги є ключовим для вирішення питання щодо порушення швидкісного режиму руху транспортних засобів, визначеного п. 12.4 ПДР України більш ніж на 20 км/год.

За відсутності посилання відповідача в оскаржуваній постанові на зазначені докази щодо зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, та долучення доказів розташування такого знаку на місцевості, суд приходить до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості понад 20 км/год.

Відтак, відповідач в особі працівника патрульної поліції, який розглянув справу, не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази та в ході судового розгляду не долучено доказів, які в повній мірі підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП позивачем.

Таким чином суд приходить до висновку про недоведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови у цій частині.

Що стосується наявності та доведеності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП, суд виходить із наступного.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на відсутність доказів правомірності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , оскільки зупинку було здійснено у зв`язку із виявленим фактом перевищення швидкості.

Також суд погоджується із тим, що матеріалами справи підтверджений і не спростований позивачем факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом ІВЕКО АС 440545, номерний знак НОМЕР_1 , 18.08.2023 о 14:43 на автомобільній дорозі М-19 «Доманове-Тереблече», 392 км.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП обов`язковою умовою є наявність постанови суду, яка набрала законної сили, про позбавлення особи права на керування транспортними засобами.

Так, у даному випадку, згідно досліджених судом постановГлибоцького районного суду Чернівецької області від 12 червня 2023 року у справі № 715/15147/23 та Чернівецького апеляційного суду від 10 липня 2023 року у цій же справі, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП та за їх вчинення, на підставі ст. 36 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постанова Глибоцького районного суду Чернівецької області набрала законної сили 10.07.2023 у день винесення постанови апеляційного суду, якою залишено без змін постанову районного суду про позбавлення ОСОБА_1 права керування.

Проте, поряд із перевіркою наявності постанови суду, якою водія було позбавлено права керування транспортними засобами, суд повинен перевірити і обізнаність водія із наявністю такої постанови та відповідно фактом свого позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки суб`єктивною стороною правопорушення передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП є вина у формі прямого умислу. Відповідно суб`єкт правопорушення повинен не тільки керувати транспортним засобом, будучи позбавленим права керування таким, але й розуміти, що його було позбавлено права керувати транспортним засобом.

На місці події ОСОБА_1 не заперечував про наявність провадження у справі щодо нього за ст. 130 КУпАП, однак вказував і про здійснене апеляційне оскарження постанови та про необізнаність із його результатами.

З перегляду долученого відповідачем відеозапису вбачається, що позивач не розумів що його позбавлено права керування транспортними засобами, оскільки на запитання поліцейського «чи відомо йому про позбавлення права керування», ОСОБА_1 чітко відповів, що не відомо. Також вказав, що вказаною справою займався адвокат, а рішення суду він ще не отримав (15:55 год.).

Окрім цього, суд вважає слушними і доводи позивача з приводу того, що останній мав при собі посвідчення водія, яке він пред`явив поліцейському, про що свідчить оскаржувана постанова (у якій містяться дані про посвідчення водія) та копія Акту вилучення посвідчення водія, відповідно до якого в подальшому, після розгляду справи, посвідчення водія серії НОМЕР_3 було вилучено у ОСОБА_1 патрульним.

Також суд зауважує, що обізнаність водія із постановою районного суду, яка не набрала законної сили та оскаржена ним, ще не може свідчити про обізнаність із фактом позбавлення водія керування транспортним засобом, що було здійснено за результатами апеляційного перегляду постанови районного суду, якою засилено рішення районного суду, в тому числі у частині позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно вказаних вище постанов ОСОБА_1 повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, однак не брав особистої участі як у першій, так і у апеляційній, а його інтереси представляв захисник.

Натомість, згідно дослідженої судом копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 № 715/1517/23 за результатами розгляду якої його було позбавлено права керування транспортними засобами, - копія постанови ОСОБА_1 не надсилалася ані районним судом, ні апеляційним, а про розгляд справи у апеляційній інстанції повідомлявся лише захисник, що підтверджує телефонограма.

Суд не може будувати свої висновки про обізнаність ОСОБА_1 із фактом позбавлення права керування транспортними засобами лише участю захисника у справі.

Позивач мав обґрунтовані очікування на отримання копії постанови суду, якою його позбавлено права керувати транспортним засобом, оскільки її надсилання судом, передбачено КУпАП.

Відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення.

Так, як зазначено вище, склад правопорушення, передбаченого ч. 4 статті 126 КУпАП України, передбачає, з-поміж іншого умисел, тобто те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано керувала транспортним засобом, знаючи про те, що вона позбавлена права керування транспортним засобом.

Отож, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння передбаченого даною статтею обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносини. А відтак, відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП може наставати лише у випадку, коли правопорушник свідомо, з умислом, будучи обізнаним про те, що він позбавлений права керування транспортним засобом керує ним.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за вчинення якого винна особа несе юридичну відповідальність. Склад правопорушення містить чотири необхідні елементи: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкта і суб`єктивну сторону правопорушення.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є правопорушенням.

Як уже було вказано судом вище, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

В даному випадку, відповідачем УПП в Тернопільській області, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій та не надано обґрунтованих доводів щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача, відповідно до норм чинного законодавства, як за ч.1 ст. 122 КУпАП, так і за ч.4 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №721446 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та ч.4 ст. 126 КУпАП та закриття провадження у справі.

Обґрунтовуючи цю постанову, суд звертає увагу на практику Європейський суд з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд виходить із того, що у своїй заяві представник позивача, у зв`язку із введеним воєнним станом, просив не стягувати із відповідача раніше заявлені судові витрати у справі, а тому не знаходить підстави для стягнення судових витрат у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 55, 59, 62 Конституції України, Правил дорожнього руху, Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 9, 122, 126, 245, 251-252, 274, 283, 288 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 20, 72, 77, 139, 159, 205, 229, 241-246, 250, 255, 268, 286, 295, 297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії БАБ № 721446 від 18.08.2023 задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 721446 від 18.08.2023 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, ч.4 ст. 126 КУпАП, та накладення на підставі ч.2 ст. 36 КУпАП адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні рішення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий суддя С. А. Асташев