Справа № 440/1289/23
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 р. Справа № 440/1289/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.04.2023, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 12.04.23 по справі № 440/1289/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якій просить:

- визнати дії суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання втриматись від вчинення певних дій - Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області;

- визнати противоправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.01.2023 №6 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах Список№1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та нарахувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 з 30.10.2022 довічно;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно з урахуванням висновків суду розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 від 20.01.2023 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Розглянути вказану заяву у встановленому законом порядку та надати вмотивовану відповідь у письмовій формі на адресу позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 31.10.2022 він звернувся до територіального відділу №7 Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та відповідним пакетом документів. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.01.2023 №46 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Позивач вважає рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що він має необхідний пільговий стаж роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Вказує, що відповідачем у порушення вимог законодавства України зараховано не всі періоди його роботи до пільгового стажу та не враховано приписи постанови Кабінету Міністрів України №919 від 05.07.2006.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.04.23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та утриматися від певних дій задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27 січня 2023 року №46 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 січня 2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці згідно з пунктом 10 Порядку застосування Списків подаються: трудова книжка із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи; виписка із наказу по підприємству про проведення атестації відповідного робочого місця; уточнююча довідка, передбачена пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Так, в довідці має бути вказано: результати атестації відповідної посади на підставі яких видана зазначена довідка. Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Згідно пункту 4.2. Порядку №383, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не має відповідної довідки, а згідно наявних документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж позивача становить 33 роки 9 місяців 24 дні, в т.ч. пільговий 7 років 11 місяців 8 днів. А тому, позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, передбаченого статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Також апелянт зазначає, що відповідно до Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" з 01.01.2018 введено в дію статтю 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначає порядок призначення пенсій за віком на пільгових умовах працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників. Тому, стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" втратила чинність.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач звернувся до Комісії при Головному управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про підтвердження стажу роботи для підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, за вислугу років/періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території.

Комісією при Головному управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 25.11.2022 №149, яким вирішено:

1. Підтвердити ОСОБА_1 періоди роботи, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням фактично відпрацьованого в шкідливих умовах праці часу: з 01.01.1999 по 24.05.1999, з 26.07.1999 по 07.08.1999, з 01.09.1999 по 22.10.1999, з 06.11.1999 по 01.03.2000, з 22.04.2000 по 05.06.2000, з 01.08.2000 по 14.09.2000, з 01.10.2000 по 24.12.2000, з 01.01.2002 по 18.04.2002, з 29.05.2002 по 05.08.2003, з 04.03.2004 по 20.06.2004, з 10.07.2004 по 19.04.2009.

2. Відмовити ОСОБА_1 в підтвердженні періодів роботи, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": з 08.12.1993 по 07.05.1997, з 07.12.1998 по 31.12.1998, 25.05.1999, з 08.08.1999 по 31.08.1999, з 23.10.1999 по 05.11.1999, з 02.03.2000 по 21.04.2000, з 06.06.2000 по 31.07.2000, з 15.09.2000 по 30.09.2000, з 01.08.2001 по 31.12.2001, з 19.04.2002 по 28.05.2002, з 06.08.2003 по 17.11.2003, з 10.02.2004 по 03.03.2004, з 21.06.2004 по 09.07.2004, з 20.04.2009 по 31.12.2009. Підстава відмови: відсутність відомостей про заробітну плату з 08.12.1993 по 07.05.1997, з 07.12.1998 по 31.12.1998, з 01.08.2001 по 31.12.2001; перебування у відпусках без збереження заробітної плати з 20.06.1994 по 30.06.1994, з 12.01.1995 по 31.01 1995, з 12.05.1999 по 18.06.1995, з 01.07.1995 по 08.07.1995, з 08.08.1999 по 31.08.1999, з 23.10.1999 по 05.11.1999; виконання робіт, не пов`язаних з шкідливими умовами праці з 02.03.2000 по 21.04.2000, з 06.06.2000 по 31.07.2000, з 15.09.2000 по 30.09.2000, з 26.08.2001 по 30.09.2001, з 19.04.2002 по 28.05.2002, з 06.08.2003 по 17.11.2003, з 10.02.2004 по 03.03.2004, з 21.06.2004 по 09.07.2004, відсутність даних атестацію робочого 25.05.1999.

20 січня 2023 року позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та відповідним пакетом документів.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву позивача від 20.01.2023 та поданий пакет документів в електронному вигляді передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.01.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 від 27.01.2023 №46.

Мотивуючи вказане рішення відповідач зазначив, що пенсійний вік, визначений пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №1) становить 50 років; вік заявника на дату звернення становить 50 років 2 місяці 21 день; необхідний страховий стаж, визначений пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №1) становить 25 років; страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 33 роки 9 місяців 24 дні; необхідний пільговий стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1, визначений пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список №1) становить 10 років; пільговий стаж особи становить 7 років 11 місяців 8 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи за доданими документами. До пільгового стажу зараховано періоди роботи згідно з рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати розгляду заяви щодо підтвердження стажу роботи від 25.11.2022 №149. Зазначено, що позивач матиме право на пенсійну виплату 30.10.2025. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Не погодившись з протиправним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27 січня 2023 року №46 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 січня 2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020 за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Пунктом 2 цього Рішення визначено, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам".

Отже, згідно з пунктом "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Водночас, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині страхового стажу для набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав страховий стаж не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, тоді як другий - не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У справі "Новік проти України" (18 грудня 2008 року) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли стаж роботи має бути встановлений на рівні найменшої величини, встановленої Законом, у даному випадку стаж роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на роботах, зазначених у пункті "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У наведених вище рішеннях зазначено, що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Таким чином, для належного захисту прав позивача необхідно враховувати норми Закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, а саме, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статті 8 Конституції України.

Таке застосування колегією суддів вказаних вище норм права усуває колізію в їх застосуванні у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 зазначила, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України"). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Таким чином, відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Однак, у оскаржуваному рішенні від 27.01.2023 №46 відповідач обмежився висновком про відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 від 20.01.2023 відповідач не врахував пункт "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що підлягав застосуванню при вирішенні питання про призначення пенсії за заявою ОСОБА_1 від 20.01.2023 та не надав оцінки наявності чи відсутності права ОСОБА_1 на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З огляду на викладене вище, рішення від 27 січня 2023 року №46 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача періодів роботи згідно рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати розгляду заяви щодо підтвердження стажу роботи від 25.11.2022 №149, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось вище, рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати розгляду заяви щодо підтвердження стажу роботи від 25.11.2022 №149 вирішено:

1. Підтвердити ОСОБА_1 періоди роботи, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням фактично відпрацьованого в шкідливих умовах праці часу: з 01.01.1999 по 24.05.1999, з 26.07.1999 по 07.08.1999, з 01.09.1999 по 22.10.1999, з 06.11.1999 по 01.03.2000, з 22.04.2000 по 05.06.2000, з 01.08.2000 по 14.09.2000, з 01.10.2000 по 24.12.2000, з 01.01.2002 по 18.04.2002, з 29.05.2002 по 05.08.2003, з 04.03.2004 по 20.06.2004, з 10.07.2004 по 19.04.2009.

2. Відмовити ОСОБА_1 у підтвердженні періодів роботи, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": з 08.12.1993 по 07.05.1997, з 07.12.1998 по 31.12.1998, 25.05.1999, з 08.08.1999 по 31.08.1999, з 23.10.1999 по 05.11.1999, з 02.03.2000 по 21.04.2000, з 06.06.2000 по 31.07.2000, з 15.09.2000 по 30.09.2000, з 01.08.2001 по 31.12.2001, з 19.04.2002 по 28.05.2002, з 06.08.2003 по 17.11.2003, з 10.02.2004 по 03.03.2004, з 21.06.2004 по 09.07.2004, з 20.04.2009 по 31.12.2009. Підстава відмови: відсутність відомостей про заробітну плату з 08.12.1993 по 07.05.1997, з 07.12.1998 по 31.12.1998, з 01.08.2001 по 31.12.2001; перебування у відпусках без збереження заробітної плати з 20.06.1994 по 30.06.1994, з 12.01.1995 по 31.01 1995, з 12.05.1999 по 18.06.1995, з 01.07.1995 по 08.07.1995, з 08.08.1999 по 31.08.1999, з 23.10.1999 по 05.11.1999; виконання робіт, не пов`язаних з шкідливими умовами праці з 02.03.2000 по 21.04.2000, з 06.06.2000 по 31.07.2000, з 15.09.2000 по 30.09.2000, з 26.08.2001 по 30.09.2001, з 19.04.2002 по 28.05.2002, з 06.08.2003 по 17.11.2003, з 10.02.2004 по 03.03.2004, з 21.06.2004 по 09.07.2004, відсутність даних атестацію робочого 25.05.1999.

Процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи: для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника; до 01 січня 2004 року, якщо в трудовій книжці є записи з виправленнями або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи на підприємствах, в установах, організаціях (їх правонаступниках), розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (далі - підприємства, які розташовані на тимчасово окупованій території). визначає Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1.

Пунктами 3, 4 Порядку №18-1 передбачено, що підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії (далі - Комісії).

Комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов`язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів Пенсійного фонду України, Державної служби України з питань праці. До складу Комісії за згодою включаються представники профспілок та організацій Спільного представницького органу репрезентативних всеукраїнських об`єднань профспілок на національному рівні та регіональних організацій роботодавців та їх об`єднань.

Основним завданням Комісії є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття за результатами їх розгляду рішень про підтвердження (відмову в підтвердженні) стажу роботи (пункт 6 Порядку №18-1).

За приписами пункту 10 Порядку №18-1 рішення про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи (додаток 1) приймається більшістю голосів членів Комісії, присутніх на засіданні, підписується головою Комісії або його заступником та набуває чинності з дня його прийняття.

Відповідно до пункту 14 Порядку №18-1 комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п`яти робочих днів з дня його прийняття повідомляють заявника про прийняте рішення.

Пунктом 15 Порядку №18-1 встановлено, що рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку.

Рішення Комісії при Головному управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 25.11.2022 №149, яке стало підставою для не зарахування ГУ ПФУ у Хмельницькій області до пільгового стажу позивача певних періодів роботи, не оскаржене позивачем до Пенсійного фонду України або в судовому порядку та не скасовано, є чинним, а тому обов`язкове для врахування пенсійним органом при вирішенні питання про призначення пенсії.

Вказане рішення Комісії при Головному управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 25.11.2022 №149 не є предметом оскарження у даній справі, позивач не зазначив відповідачем у цій справі Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та жодних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області позивач не звернув.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про порушення відповідачем вимог Порядку визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 №919, оскільки цей Порядок встановлює механізм визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату, а позивачу у призначенні пенсії відмовлено з підстав відсутності необхідного стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, визначеним пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Такий спосіб захисту, як зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Так, частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У спірних відносинах відповідач ГУ ПФУ в Хмельницькій області не реалізував своїх повноважень, оскільки належним чином не розглянув заяву та документи, подані позивачем, зокрема, не врахував пункт "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що підлягав застосуванню при вирішенні питання про призначення пенсії за заявою ОСОБА_1 від 20.01.2023 та не надав оцінки наявності чи відсутності права ОСОБА_1 на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Надання оцінки обставинам, які не були предметом розгляду пенсійними органами, виходить за межі повноважень адміністративного суду і не узгоджується з критеріями перевірки дій, рішень та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які закріплені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене вище, з метою належного захисту порушеного права позивача, колегія суддів вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27 січня 2023 року №46 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 січня 2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 по справі № 440/1289/23 - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова