Справа № 200/3714/23
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року Справа№200/3714/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві,

до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

про визнання незаконним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд (з урахуванням уточнених позовних вимог):

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 12 липня 2023 року № 18 про відмову у переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ з 10 липня 2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перевести позивача з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ з 10 липня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10 липня 2023 року звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою про переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII.

12 липня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві було винесено рішення № 18 про відмову у переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, яке обґрунтовано тим, що Законом України «Про державну службу» № 889 не передбачено призначення пенсії по інвалідності державним службовцям.

Позивач вважає зазначене рішення незаконним з огляду на наступне.

Позивач працювала в системі органів Пенсійного фонду; згідно довідки МСЕК серії 12ААВ № 217797 її визнано особою з інвалідністю ІІ групи (загальне захворювання) безтермінове.

9 червня 2023 року позивач звільнена з посади державної служби начальника відділу обслуговування громадян № 7 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області відповідно до Наказу № 683-О від 7 червня 2023 року.

Станом на день звільнення позивач мала 17 років 10 місяців 5 днів стажу державної служби, що підтверджено довідкою Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області № 61-Д від 26 червня 2023 року.

Позивач у позові зазначає, що станом на день прийняття Закону України «Про державну службу» № 889 вона займала посаду державного службовця і мала більше 10 років стажу державного службовця, а саме: станом на 1 травня 2016 року мала 10 років 08 місяців 29 днів стажу державної служби та в період проходження державної служби була визнана особою з інвалідністю ІІ групи; станом на день подання заяви про призначення пенсії по інвалідності державного службовця нею було залишено посаду державного службовця.

Враховуючи наведене позивач має право на переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII.

Посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13 лютого 2020 року у зразковій справі № 822/524/18 (а.с. 40-41).

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

10 липня 2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо переведення її з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу» із врахуванням довідок про складові заробітної плати державному службовцю від 7 липня 2023 року № 63-Д, № 56-Ф.

Заяву позивача за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та за наслідком цього розгляду 12 липня 2023 року було винесено рішення про відмову у переході на пенсію згідно Закону України «Про державну службу».

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 1 травня 2016 року визначались Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ).

10 грудня 2015 року було прийнято Закон України «Про державну службу» № 889-VІІІ, який набув чинності 1 травня 2016 року і який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, а положення Закону № 3723-ХІІ втратили чинність (крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII).

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» № 622 згідно із пунктами 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ мають права особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VІІІ: досягли пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону № 1058-IV; мають страховий стаж (жінки) 30 років; не призначали пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІ; на день набрання чинності Законом № 889-VІІІ займають посади державної служби та мають не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України або набрання чинності Законом № 889-VІІІ мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України незалежно від факту на державній службі станом на 1 травня 2016 року.

Пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» після набуття чинності Законом № 889-VІІІ не призначаються (а.с. 100-102, 111-113).

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області також заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, зазначаючи таке.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

10 липня 2023 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про переведення з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно Закону України «Про державну службу».

Заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та за наслідком цього розгляду 12 липня 2023 року було прийнято рішення № 18 про відмову у переході на пенсію по інвалідності відповідно Закону України «Про державну службу».

Таке рішення було прийнято у зв`язку із наступним.

1 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» № 889-VІІІ, яким визначено право на призначення пенсій відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.

Статтею 90 Закону № 889-VІІІ визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 10, 12 Прикінцевих положень Закону передбачено призначення пенсій за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII наступним особам:

- державним службовцям, які на день надання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;

- державним службовцям, які на день надання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсій відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII пенсії особам, які з урахуванням вимог, визначених у п.п. 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII мають право на їх призначення, призначаються за умови досягнення пенсійного віку, зокрема, жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком не менше 30 років.

Пенсії по інвалідності та в разі втрати годувальника, а також пенсії за віком особам, які не мають права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723, призначаються за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи вищевикладене, права на перехід на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» позивач не має, оскільки пенсія по інвалідності за нормами Закону № 889 не передбачена.

Отже, дії управління щодо відмови у перерахунку у зв`язку з переведенням на інший вид пенсії позивачу є правомірними та вмотивованими (а.с. 133-135).

У поясненнях, отриманих судом від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зазначено таке.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності, призначену згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.

10 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про переведення з пенсії по інвалідності за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно з Законом України «Про державну службу», яка за принципом екстериторіальності була розглянута відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та 12 липня 2023 року було прийнято рішення про відмову в перерахунку (переведенні на пенсію за іншим Законом) № 18.

Вказане рішення є законним, обґрунтованим та скасуванню не підлягає з огляду на те, що позивач станом на дату звернення із заявою про переведення на пенсію за іншим законом не досягла встановленого віку (а.с. 83-86).

Ухвалою суду від 24 липня 2023 року позовна заява залишена без руху, позивачу встановлений строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 32).

25 липня 2023 року на виконання вимог ухвали суду від 24 липня 2023 року від представника позивача надійшов уточнений адміністративний позов (а.с. 36-43).

Ухвалою суду від 31 липня 2023 року відкрито провадження у справі за уточненим адміністративним позовом; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи (а.с. 44-45).

2 серпня 2023 року від представника позивача до суду надійшли додаткові докази (а.с. 51-58).

17 серпня 2023 року до суду надійшли додаткові докази від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (а.с. 61-82).

18 серпня 2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшли письмові пояснення по справі (а.с. 83-86).

23 серпня 2023 року судом отримано від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві матеріали з пенсійної справи позивача (а.с. 92-98).

31 серпня 2023 року та 11 вересня 2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до суду надійшов відзив на позов (а.с. 99-103, 125-127).

Ухвалою суду від 1 вересня 2023 року судом залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (а.с. 104).

20 вересня 2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на позов (а.с. 133-135).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; є громадянкою України згідно паспорта НОМЕР_2 від 18 лютого 2015 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; (а.с. 7-11).

Перший відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, , зареєстроване місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, є органом державної влади (а.с. 114).

Другий відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, , зареєстроване місцезнаходження: 10003, м. Житомир, вул. Ольжича, буд. 7, є органом державної влади (а.с. 137-140).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , зареєстроване місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органом державної влади (а.с. 87, 144).

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААВ № 217797 від 24 квітня 2023 року, яка видана Міжрайонною МСЕК м. Покровська, ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності за загальним захворюванням безстроково (а.с. 12).

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності, призначену згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 9 липня 2003 року (а.с. 95).

10 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до першого відповідача із заявою про перехід на пенсію по інвалідності 2 групи за Законом України «Про державну службу», додавши до заяви наступні документи: копію паспорта НОМЕР_2 , довідку про заробітну плату № 56-Ф, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, документи про стаж №63-Д, довідку про заробітну плату № 55-Ф, копію трудової книжки НОМЕР_3 (а.с. 66-68, 93-94, 62-65, 69-72, 54-58, 78-82).

Заява позивача за принципом екстериторіальності була розподілена для розгляду до Головного Пенсійного фонду України в Житомирській області (а.с. 84, 112, 134).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12 липня 2023 року № 18 ОСОБА_1 відмовлено в переході з пенсії по інвалідності відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку із «відсутністю права» (а.с. 26, 75, 97).

В спірному рішенні зазначено також наступне.

З 1 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889- VIII (далі - Закон №889- VIII), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року (далі - Закон №3723-ХІІ). Крім статті 37, що застосовується для осіб , зазначених у пункті 10 і 12 Прикінцевих положень Закону №889-VІІІ, яким передбачено призначення пенсії за віком.

Пунктом 2 зазначеної Постанови передбачено, що згідно із п.п. 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу»: досягли пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; мають страховий стаж: чоловіки - 35 років, жінки - 30 років; не призначали пенсію відповідно до Закону № 3723; на день набрання чинності законом № 889 займають посади державної служби та мають не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України або на день набрання чинному Законом № 889-VІІІ мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України незалежно від факту на державній службі станом на 1 травня 2016 року.

Перехід з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу» не передбачено Законом № 889-VІІІ (а.с. 26, 75, 97).

Листом від 13 липня 2023 року (вих. № 2600-0212-8/13860) відділ обслуговування громадян № 9 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві направив позивачу копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12 липня 2023 року № 18 про відмову в проведенні перерахунку пенсії щодо переходу на інший вид пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» по заяві від 10 липня 2023 року за № 7937 (а.с. 73).

Відповідно до записів у трудовій книжці серія НОМЕР_3 від 26 вересня 1990 року, копія якої наявна в матеріалах справи, позивач працювала:

- з 3 серпня 2005 року по 2 жовтня 2005 року в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області на посаді спеціаліста 1 категорії відділу пенсійного забезпечення; 3 вересня 2005 року присвоєно 13 ранг державного службовця (записи №№ 6, 7) ;

- з 3 жовтня 2005 року по 31 жовтня 2011 року в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області на посаді головного спеціаліста відділу пенсійного забезпечення; 3 вересня 2007 року присвоєно 12 ранг державного службовця; 3 вересня 2009 року присвоєно 11 ранг державного службовця (записи №№ 8, 9, 10);

- з 1 листопада 2011 року по 21 червня 2015 року в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області на посаді головного спеціаліста відділу з призначення пенсій (запис № 11);

- з 22 червня 2015 року по 25 квітня 2016 року в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області на посаді начальника відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії (записи №№ 12, 13);

- з 26 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області на посаді заступника начальника управління, як така, що успішно пройшла стажування на цю посаду; з 1 травня 2016 року присвоєно 6 ранг державного службовця категорії посад «Б»; 31 березня 2016 року звільнена за переведенням до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (записи №№ 13, 14, 16, 17);

- з 3 квітня 2017 року по 30 червня 2021 року працювала в Селидовському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області на посаді заступника начальника управління за переведенням; 26 квітня 2019 року присвоєно 5 ранг державного службовця; 30 червня 2021 року звільнена за переведенням до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та п. 2 ч. 1 Закону України «Про державну службу» (записи №№ 18, 19, 20);

- з 1 липня 2021 року по 9 червня 2023 року працювала в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області на посаді начальника відділу обслуговування громадян № 7 (сервісний центр) управління обслуговування громадян за переведенням з Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області; 26 квітня 2022 року присвоєно 4 ранг державного службовця категорії посад «Б»; 9 червня 2023 року припинена державна служба та позивач звільнена із займаною посади згідно ст. 86 ч. 1 Закону України «Про державну службу» від 10 листопада 2015 року № 889-VІІІ (за ініціативою державного службовця) (записи № 21, 22, 23) (а.с. 13-17).

Не погодившись із рішенням пенсійного органу від 12 липня 2023 року про відмову у переведенні її на інший вид пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Основного Закону).

Згідно зі ст. 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 90 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII), який набрав чинності з 1 травня 2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому згідно із п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, за наявності в особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби […].

Як встановлено судом, стаж роботи позивача на державній службі станом на час звільнення з державної служби (станом на 7 червня 2023 року) становив 17 років 10 місяців 5 днів, станом на 1 травня 2016 року становив 10 років 8 місяців 29 днів; позивачу встановлена інвалідність ІІ групи; перед зверненням із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на загальних підставах на пенсію по інвалідності за ст. 37 Закону № 3723-XII остання працювала на державній службі.

Враховуючи наведене, суд висновує, що станом на 10 липня 2023 року позивач мала право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, отже, були наявні правові підстави для переведення її з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Щодо посилань відповідачів та третьої особи на те, що при призначенні пенсії державним службовцям після 1 травня 2016 року підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені п.п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положень» Закону № 889-VIII, і норми, передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік (у даному випадку 60 років), стаж державного службовця і страховий стаж, суд зазначає, що такі доводи є необґрунтованими, оскільки ст. 37 Закону № 3723-XII та пункти 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положень» Закону № 889-VIII не пов`язують призначення пенсії по інвалідності із такою умовою, як досягнення певного віку.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18), прийнятої за наслідками апеляційного розгляду скарги на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 4 квітня 2018 року у зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18).

Як зазначено у вказаному судовому рішенні ознаками цієї типової справи є:

а) позивач - особа, яка займає (або займала) посаду держслужби та якій встановлена інвалідність;

б) відповідач - територіальний орган Пенсійного фонду України;

в) предмет спору - вимога зобов`язати відповідача призначити пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

Висновки Великої Палати Верховного Суду в цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовами до територіальних органів Пенсійного фонду України з вимогами призначити пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

На інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі, можуть впливати відмінності в обставинах справи, зокрема щодо стажу позивача.

Згідно приписів ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Отже, оскільки дана адміністративна справа є типовою, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім цього, таку саме позицію висловлено і у постановах Верховного Суду від 25 березня 2021 року по справі № 645/3044/17, від 29 червня 2023 року по справ № 560/5061/22.

Як наслідок, позовні вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення пенсійного органу від 12 липня 2023 року № 18 про відмову у переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ з 10 липня 2023 року та про зобов`язання пенсійного органу перевести позивача з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ з 10 липня 2023 року підлягають задоволенню.

Разом із цим, беручи до уваги, що спірне рішення було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, керуючись приписами ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати саме це управління зобов`язати повторно розглянути заяву позивача від 10 липня 2023 року про переведення її з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 1058-ІV, на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, та прийняти рішення про переведення позивача з 10 липня 2023 року на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення адміністративного позову позивача.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, тому в силу вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 12, 72-77, 94, 139, 242-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, зареєстроване місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16), до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, зареєстроване місцезнаходження: 10003, м. Житомир, вул. Ольжича, буд. 7), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, зареєстроване місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3), про визнання незаконним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12 липня 2023 року № 18, яким ОСОБА_1 відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV, на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу» № 3723-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення її на пенсію державного службовця згідно із ст. 37 Закону України "Про державну службу» № 3723-ХІІ та призначити їй з 10 липня 2023 року пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу» № 3723-ХІІ.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна