Справа № 420/23518/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2023-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А.

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач) в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невнесення індивідуальних відомостей до системі персоніфікованого обліку Реєстру застрахованих осіб щодо неї за період роботи з 01.01.1998 р. по 31.12.1998р. та з 01.02.2003р. по 31.06.2010р. та зобов`язати відповідача внести до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про невраховані періоди підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 31.12.1998 р. та 01.02.2003р. по 31.06.2010р. застрахованої особи ОСОБА_1 включивши дані про страховий стаж за ці періоди на підставі даних зазначених у довідці Головного управління ДПС у Одеській області від 03.03.2021 року №4024/6/15-32-24-03-10 та свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 07.04.1997 року, мотивуючи це тим, що вона звернулась до відповідача із заявою про внесення до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про невраховані періоди підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 31.12.1998 р . та 01.02.2003р. по 31.06.2010р. застрахованої особи ОСОБА_1 на підставі даних, зазначених у довідці Головного управління ДПС у Одеській області від 03.03.2021 року №4024/6/15-32-24-03-10 та свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 07.04.1997р., однак на звернення отримала листи від 30.04.2021 року №1500-0504-8/55293, від 18.06.2021 р. №9933-10227/м-05/8-1500/21 в яких було заявлено що для цього необхідно рішення суду.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Цховребової М.Г. від 25 січня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з тим (враховуючи довготривалу відпустку головуючого судді Цховребової М.Г.), 05.09.2023 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду, адміністративну справу №420/23518/21 передано для розгляду судді Іванову Е.А.

Ухвалою суду від 11.09.2023 року прийнято до провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, та розпочатий розгляд даної справи спочатку.

11.02.2022 року представником ГУ ПФУ в Одеській області було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що зарахування періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу у період з 01.01.1998 року по 31.12.1998 року можливий виключно у разі ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, та позивачем до ПФУ не подавались документи, які б підтверджували, що у період з 01.01.1998 року по 31.12.1998 року вона вела підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також у період з 01.02.2003 року по 31.06.2010 року включно позивачем не сплачувалось за місяць внеску у сумі не меншої ніж мінімальний страховий внесок та не подавався звіт за формою ІНДАНІ-СПД згідно Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей пор застраховану особу, що використовується в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за рік. За таких умов, враховуючи встановлені законодавством порядок обчислення страхового стажу, у Головного управління відсутні правові підстави для зарахування періодів з 01.01.1998 року по 31.12.1998 року та з 01.01.2003 р. по 31.06.2010року до страхового стажу Позивача.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши адміністративний позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована фізичною особою-підприємцем у період з 01.04.1997 по 03.01.2017 та перебувала на обліку в державній податковій інспекції Одеській області Державної податкової служби України. Зокрема:

з 01.01.2003 по 31.12.2010 - як платник фіксованого розміру прибуткового податку з ставкою фіксованого патенту у зазначений період 100грн. щомісяця. А у період з 01.01.2011 року по 30.06.2015 року перебувала на спрощений системі оподаткування зі сплатою єдиного податку, а у період з 01.07.2015р. по 03.01.2017р. на загальній системі оподаткування, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи від 01.04.1997 року № 878, та листом Головного управління ДПС в Одеській області № 4024/6/15-32-24-03-10 від 03.03.2021, а також не заперечується відповідачем у відзиві (а.с.а.с.10,11,108,113).

Позивач 03.06.2021 року звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про зарахування до її трудового та страхового стажу періоду з 01.01.1998 по 31.12.1998р. та з 01.02.2003 року по 31.06.2010року до якої додала свідоцтво про державну реєстрацію спд фізичної особи та лист Головного управління ДПС в Одеській області № 4024/6/15-32-24-03-10 від 03.03.2021.

З Довідки форми ОК-5 від 01.11.2021 року вбачається, що в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформація про наявний у позивача страховий стаж в 1998 році та в період з 01.02.2003 року по 01.01.2010 року відсутня, а в період з 01.01.2010 по 30.06.2010р. сума заробітку для нарахування пенсії вказані- 30.12грн. щомісяця. (а.с.13,14).

За результатами розгляду заяви та документів, доданих до неї відповідач листом від 18.06.2021р. вих..№9933/10227/М-05/8-1500/21 не задовольнив заяву позивача з підстав того, що позивачем до ПФУ не подавався звіт за формою ІНДАНІ-СПД за 1998, 2003-2009 роки та відсутності сплати внесків за період з 2004 по 2009 рік в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (а.с.23-25)

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням, звернувся з даним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту «б» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058).

За змістом частини першої ст. 1 Закону №1058 термін страховий стаж визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (ч.1 ст.1 ст. 1 Закону №1058).

Статтею 21 Закону №1058 врегульовано питання персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, відповідно до ч.ч.1,5 якої персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, серед іншого, від податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією, інших джерел, передбачених законодавством.

Відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.

Схожі норми були передбачені у даній нормі і в редакції, чинній на час здійснення позивачем підприємницької діяльності у період 2004-2010рр.

Згідно із п.1 ч.2 ст. 22 Закону №1058 відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду серед іншого для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях.

Відповідно до статті 11 Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз.1 ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

При цьому, згідно із пп.1 п.3-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди, серед іншого ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджується довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

У свою чергу відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон України «Про пенсійне забезпечення») основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення (далі Порядок №637) періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

З огляду на вищевикладене, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 30.06.2000р. є : провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку; а з 01.07.2000 року по 31.12.2017р. -сплата за весь наведений період щомісячно страхових внесків або єдиного соціального внеску незалежно від сплаченого розміру.

При цьому, відповідно до ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян від 26 грудня 1992 року № 13-92 (чинного на час сплати позивачем фіксованого податку) громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту за умови, якщо:

кількість осіб, які перебувають у трудових відносинах з таким громадянином - платником податку, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, не перевищує п`яти;

валовий доход такого громадянина від самостійного здійснення підприємницької діяльності або з використанням найманої праці за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю придбання патенту, не перевищує семи тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

громадянин здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів і надання супутніх такому продажу послуг на ринках. Доходи такого громадянина, одержані від здійснення інших видів підприємницької діяльності, оподатковуються у загальному порядку.

Документ, що засвідчує сплату фіксованого податку, є підставою для видачі податковим органом за місцем проживання громадянина патенту, в якому зазначаються: прізвище та ім`я цього громадянина; його ідентифікаційний номер; строк дії патенту; перелік осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником податку, або членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності; місце здійснення підприємницької діяльності; назва органу, що видав патент.

Розміри фіксованого податку встановлюються відповідною місцевою радою залежно від територіального розташування місця торгівлі і не можуть бути менше ніж 20 гривень та більше ніж 100 гривень за календарний місяць для громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність самостійно.

Протягом року платники фіксованого податку щоквартально сплачують до бюджету по 25 процентів річної суми податку, обчисленої за доходами за попередній рік, а платники, які вперше залучаються до сплати податку, - 25 процентів суми, обчисленої їм податковими органами за оціночним доходом на поточний рік. Для сплати авансових платежів податку встановлюються такі строки протягом року: до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада. У разі значного збільшення або зменшення протягом року доходу платника податковими органами може бути проведено перерахунок сум податку за строками сплати податку, що не настали.

У разі сплати фіксованого податку платник такого податку звільняється від ведення обов`язкового обліку доходів і витрат.

Також у спірний період діяла Інструкція про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 №12 (наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів від 20.12.2011 № 1675). Пункт 14.2 цієї Інструкції містить аналогічні вищенаведеним положення щодо права фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту. Так само передбачено, що фіксований податок сплачується громадянином платником податку до відповідного місцевого бюджету за місцем його реєстрації у податкових органах. Документ, що засвідчує сплату фіксованого податку, є підставою для видачі податковим органом за місцем реєстрації у податкових органах фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності патенту.

Відповідно до п. 2 II. Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 13 лютого 1998 року № 129/98-ВР, до внесення відповідних змін до порядку здійснення відрахувань на державне пенсійне страхування громадянами-підприємцями, що сплачують фіксований податок, 10 відсотків від сум цього податку, що надійшли до відповідного місцевого бюджету, перераховуються до Пенсійного фонду України, а 90 відсотків від сум фіксованого податку, що надійшли до місцевого бюджету, спрямовуються на потреби територіальної громади за визначеними нею напрямами.

На виконання п. 2 розділу II Закону України від 13.02.1998 №129/98-ВР "Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" наказом Міністерства фінансів України від 10.11.1998 № 233 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів України від 04.11.2013 № 917) затверджений Порядок перерахування до Пенсійного фонду України 10 відсотків від сум фіксованого податку, що надходять до відповідних місцевих бюджетів. Цей Порядок визначав механізм відрахування коштів до Пенсійного фонду України від сум фіксованого податку, що сплачується громадянами, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і які обрали спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку, фіксований податок сплачується громадянином - платником податку до відповідного місцевого бюджету за місцем його проживання і зараховується на рахунок N2542 "Кошти районних, міських, селищних та сільських бюджетів", відкритий в установах банків на ім`я органу, що здійснює виконання відповідного бюджету. За пунктом 4 цього Порядку міськфінвідділи в містах, які не мають районного поділу, райфінвідділи в містах, які мають районний поділ, сільські та селищні ради до 13 години наступного (робочого) дня після отримання з установи банку виписки, в якій відображені надходження на їх рахунки коштів від сплати фіксованого податку, 10 відсотків від сум цих надходжень перераховують платіжними дорученнями (або в системі електронних платежів) на рахунки відповідних відділів Пенсійного фонду України.

За такого правового регулювання, чинного у період провадження позивачкою підприємницької діяльності (2003-2010 роки), суд виходить з того, що для зарахування спірного періоду до страхового стажу достатньо встановити сплату позивачем фіксованого податку у спірний період, оскільки від сум фіксованого податку 10 відсотків повинні були перераховуватись до Пенсійного фонду, причому таке перерахування повинна була здійснювати не позивач, а зазначені вище суб`єкти.

Відповідач у відзиві посилається на відсутність в індивідуальних відомостях про застраховану особу даних про сплату позивачем страхових внесків за спірний період.

У той же час, відсутність таких відомостей не є результатом дій або бездіяльності позивачки, і її вина у цьому належними доказами не доведена і судом не встановлена.

Як зазначено вище, обов`язок з перерахування до Пенсійного фонду 10 % від сум фіксованого податку був покладений не на платників фіксованого податку, а на уповноважені органи.

З огляду на це, позивач не може бути позбавлена права на пенсійне забезпечення у разі неперерахування відповідальними особами (органами) частини фіксованого податку до Пенсійного фонду або у разі невідображення у індивідуальних відомостях про застраховану особу даних про перерахування Пенсійному фонду 10 % сум фіксованого податку.

Таким чином, здійснюючи підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування зі сплатою патенту в період з 01.01.2003 року по 30.06.2010 року позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі такого фіксованого податку.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач перебував на обліку в державній податковій інспекції Одеській області Державної податкової служби з 01.01.2003 по 31.12.2010 як платник фіксованого податку.

Перебування позивача на фіксованому податку у спірний період відповідач не заперечує.

Таким чином, судом встановлено, що здійснюючи підприємницьку діяльність у період зокрема, з 01.01.2003 по 30.06.2010 позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі фіксованого податку (10 відсотків від сум цього податку, що надійшли до відповідного місцевого бюджету, до Пенсійного фонду України); законодавчо визначеного обов`язку звітуватись перед органами Пенсійного фонду, як платника фіксованого податку у позивача не було.

При цьому, сплату фіксованого податку у період з 01.01.2003 по 30.06.2010 та в його складі і внесків до Пенсійного фонду підтверджується зазначеними вище дослідженими доказами, які містяться в матеріалах справи, а відтак, враховуючи п.4 Порядку №637, позивач має право на зарахування до його страхового стражу період провадження підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку з 01.01.2003 по 30.06.2010, оскільки позивач сплачував збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у складі цього податку.

При цьому вимога позивача зарахувати до страхового стажу період по дату -31.06.2010 року не підлягає задоволенню, так як в червні місяці 30 днів.

Щодо позовної вимоги по періоду з 01.01.2010 по 30.06.2010 року, то як вбачається з Довідки форми ОК-5 в Реєстрі наявні відомості про отриману суму заробітку позивача - 30,12грн. на місяць, водночас з листа податкового органу від 03.03.2021року вбачається, що сума сплаченого нею фіксованого податку на місяць у цей період становила -100грн. з яких 10% відраховувалось до Пенсійного фонду, а тому суд доходить висновку, що за цей період відомості в Реєстрі про її період зайняття підприємницької діяльності та сплату внеску наявні, а тому не підлягають задоволенню. Крім того позивачем не надано ані відповідачу, ані суду копій декларацій з податку на дохід поданих ним у вказаний період з відображенням іншої суми отриманого доходу, та обгрунтування для внесення в Реєстр іншої суми доходу позовна заява не містить.

Щодо періоду з 01.01.1998 по 31.12.1998р. то в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що позивач будучи фізичною особою-підприємцем в цей період перебував на спрощеній системі оподаткування чи сплачував страхові внески. Позивачем будь-якого документального підтвердження вказаного, як до відповідача, так і до суду надано не було.

Відтак суд доходить висновку про правомірність рішення пенсійного органу в частині не зарахування зазначеного періоду до трудового (страхового) стажу позивача, оскільки відсутні будь-які докази перебування позивача на спрощеній системі оподаткування чи сплати позивачем страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичною особою-підприємцем.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем до заяви про внесення до страхового стажу періоду з 01.01.2003 року по 30.06.2010р. було подано довідку Головного управління ДПС у Одеській області, яка підтверджувала факт того, що позивач у спірний період здійснював підприємницьку діяльність як платник фіксованого податку.

За таких обставин із урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення відповідача є частково необґрунтованим, прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому таке рішення не відповідає критеріям правомірності, передбаченим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України та є протиправними, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність щодо невнесення індивідуальних відомостей до системи персоніфікованого обліку Рєестру є такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції №19425 від 28.10.2021 позивачем сплачено 908.00грн. судового збору за подання позову.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 192-194, 205, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не внесення індивідуальних відомостей до системи персоніфікованого обліку Реєстру застрахованих осіб щодо ОСОБА_1 за період її роботи з 01.02.2003 р. по 31.12.2009 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області внести до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про період підприємницької діяльності застрахованої особи ОСОБА_1 з 01.02.2003 р. по 31.12.2009 р. на підставі даних, зазначених у довідці Головного управління ДПС у Одеській області від 03.03.2021 року № 4024/6/15-32-24-03-10 та Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 07.04.1997 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області м.Одеса вул..Канатна 83 .

Суддя Іванов Е.А.